Senusret III

Senusret III (Sesostris III o Senwosret III) fou el cinquè faraó de la dinastia XII d'Egipte. Fou fill i successor de Senusret II. La seva mare era Khnumetneferhedjetweret o Khenemetneferhedet (Khanumet o Weret), esposa principal de Senusret II. El seu nom "Sa Ra" fou "Senusret", el seu nom d'Horus fou "Neterkhepere" o "Neterkheperurakau"; el seu nom "Netby" fou "Netermesut"; el seu nom d'Horus d'or fou "Biknebukheper"; i el seu nom de regne o "Nesut Bity" "Khakare" o "Khakaure" ('Apareix com l'ànima de Ra'). Els grecs el van anomenar Sesostris, "Lacares", "Lamaris" i "Lampares".

El seu nom apareix també com a Djakaure, Khakhaura, Khakhaure, Khakaoure, Khakaouresanousrit, Neterkheperu, Netermosut, Sanouasrit, Sanousrit, Senuseret, Senusrit, Senwosret, Sesusri, Userten, Usertes, Usertsen, Usertsennes i Usortasen.

El seu regnat va durar més de 35 anys, probablement uns 37 anys (vers 1875 aC a 1840 aC). Han quedat moltes estàtues d'aquest faraó, cosa que el fa un dels més conegut de tots. Que se sàpiga, no va estar mai associat al seu pare abans d'esdevenir faraó. Senusret III està testimoniat també per blocs d'una porta trobada prop de Qantir i per la seva inscripció prop de l'illa de Sehel, en record de la reobertura del canal al costat d'Assuan.

La seva dona principal fou la reina Mereret (alguns pensen que n'era la filla). Com a altres dones, s'esmenten els noms de Kheenemetneferhedyet, Mertseger, Neferthenut, Sithathoriunet (Sit Hathor, que segurament era la seva germanastra, però d'altres pensen que n'era filla) i una de la qual no es coneix el nom. Va tenir alguns fills, entre ells el seu successor Amenemhet III, Khenem..., Menet i Senetsenebsiti.

Característica del rei era la seva gran alçada. Manethó diu que fou un gran guerrer i dona la seva alçària, que era d'uns 2 metres.

Amb Senusret III, els nubis, sembla que van moure grups armats a la zona entre la segona i la tercera cascades del Nil. El faraó va ordenar, llavors, una sèrie de devastadores campanyes a partir, probablement, del seu sisè any de regnat per assegurar la zona d'influència i garantir les vies de comerç i l'abastiment de materials. La primera campanya no devia obtenir prou d'èxit, perquè es va haver de repetir al cap de dos anys (any vuitè) i de quatre (any desè); després, els egipcis van tornar els anys setzè i dinovè del regnat. En general, aquestes campanyes foren victorioses. En una estela erigida a Semna, el faraó diu: "M'he emportat les seves dones i els seus homes, he cegat els seus pous i matat als seus ramats, he agafat les seves collites i les he cremades". L'estela també indica que cap nubi fou autoritzat a portar els seus ramats o les seves barques al nord de la frontera delimitada.

Les accions militars egípcies s'iniciaven a la primera cascada prop d'Assuan, baixant per un canal construït en temps de Pepi I prop de l'illa de Sehel; aquest canal fou restaurat per Senusret el vuitè any de regnat. Senusret va establir nombroses fortaleses a Núbia, que es van afegir a les tretze que els egipcis ja tenien (i alguna més que s'hagués pogut establir): en els 64 km fins a la segona cascada, hi havia vuit fortaleses entre la de Semna i la de Buhen. No és clar quines foren construïdes per ell i quines simplement foren arranjades, però es va establir un fluid contacte entre aquestes i amb el governador de la regió, que havien d'informar del més petit moviment dels nubis. Algunes fortaleses, com la de Mirgissa, tenien una finalitat principalment comercial i d'altres com la d'Askut eren depòsits militars. El mateix rei es vantava a l'estela de Semna (amb un duplicat a Uronarti) d'haver portat el límit sud més enllà que cap altre rei d'Egipte:

Amb les campanyes de Senusret, la frontera sud es va estabilitzar a Semna i les tropes egípcies sovint entraven a la zona més enllà, ja que es va deixar constància d'una crescuda del Nil per unes inundacions a Dal, uns quants km al sud de Semna.

La darrera campanya, l'any dinou del seu regnat, no fou tan victoriosa com les precedents. El Nil va pujar el nivell d'aigua súbitament i es va haver de retirar per evitar ser atrapat per la crescuda.

Quasi tota l'activitat militar de Senusret fou en direcció a Núbia, però també va fer una campanya a Palestina. Això se sap per una estela d'un soldat anomenat "Sobkkhu" que havia participat en les campanyes de Núbia i que esmenta l'expedició contra Mentjiu, que fou més de saqueig que de conquesta; en aquesta campanya, dirigida personalment pel rei, fou conquerida la ciutat de Sekmem, que podria ser Sequem (Sechem), a la regió del mont Efraim.

El resultat dels saquejos a Núbia i Palestina va anar a parar principalment als temples i a la seva renovació. A Abidos, una inscripció d'un oficial anomenat "Ikhernofret" deixa constància que el rei l'havia comissionat per restaurar les capelles i altars d'Osiris amb or, lapislàtzuli, malaquita i altres pedres precioses. També va adornar el temple de Mentuhotep II a Deir al-Bari amb unes quantes estàtues colossals d'ell mateix portant el nemés, el vestit propi dels faraons reservat per a ells en exclusivitat.

També va proveir el clergat del sud, sobretot de Tebes i dedicat al culte d'Amon, i va construir un temple a Montu, el déu de la guerra tebà, a Nag al-Madamud (aquest temple fou després restaurat en l'Imperi nou i durant el període grecoromà).

D'aquest regnat, s'han trobat els anomenats "texts d'execració" a Núbia i a Egipte, normalment gravats en figuretes màgiques o en pots. Les inscripcions eren normalment la llista d'enemics d'Egipte. Els objectes eren trencats de manera ritual i els trossos es posaven als fonaments dels edificis nous o a la vora de la zona que es volia protegir.

Internament, Senusret III tenia el país sota control efectiu. Administrativament, el va dividir en tres grans divisions ("waret"): Nord, Sud i Cap del Sud (amb capital a Abu o Elefantina incloent-hi la Baixa i Alta Núbia). Cada divisió era administrada per un "djadjat" o consell responsable davant un visir o governador general; això va disminuir prou el poder dels nomarques locals i qualsevol altre dignatari que volgués assolir un poder excessiu. Aquest esquema va tenir, a més, l'efecte de promoure un ascens de les classes mitjanes que s'havien incorporat a l'administració i van deixar d'estar sota el control de les nobleses locals.

Senusret III va construir la seva piràmide a Dashur. Fou la més gran de les piràmides construïdes pels faraons de la dinastia XII, però fou feta amb maons i es deteriorava més ràpidament. A les excavacions del 1894-1895, Jacques de Morgan va trobar les tombes de la probable reina Mereret i la princesa Sit-Hathor prop del nord de la muralla del recinte del complex de la piràmide i, a les tombes, s'hi van trobar joies molt elaborades oblidades pels saquejadors. No és clar que Senusret fos enterrat en aquesta piràmide, ja que tenia també una treballada tomba a Abidos, un complex que tenia un km entre el Nil i les muntanyes pedregoses del desert a l'oest, i estava format per tombes subterrànies que, per un temps, foren considerades les més grans d'Egipte (després foren sobrepassades per la tomba dels fills de Ramsès II a la vall dels Reis, la KV5), per un temple mortuori (a la vora dels camps de cultiu) i per una tomba a la part sud; el nom del complex era "Duradors són els llocs de Khakaure a Abidos".

El va succeir el seu fill Amenemhet III.


Dara

Dara o Daras fou una fortalesa romana d'Orient situada al sud-est d'Amida, a la riba del riu Bouron, afluent del Khabur, situada en el que avui és el petit poble de Kara Dara a uns 15 km de Nusaybin.

El 263, fou cedida a Pèrsia per Roma i era una vila petita. En la partició d'Armènia del 387 va quedar a la part romana, a uns 5 km de la frontera i a 15 km de Nisibis (que era a la part persa). Segons Procopi de Cesarea, vers el 506 fou fortificada per ordre de l'emperador Anastasi I que la va convertir en ciutat i se li va donar el nom d"'Anastasiòpolis", que no va arrelar; l'objectiu n'era establir una ciutat de frontera per vigilar els perses. El 527, Justinià I va ordenar completar les fortificacions, cosa que, juntament amb altres causes, va portar a enfrontaments amb Pèrsia. El general Belisari va atacar Pèrsia des de la seva base a Dara, però fou derrotat i els perses es van presentar amb un exèrcit davant Dara el 529. Fou atacada pels perses i va resistir diversos atacs gràcies a les muralles i a les reserves de subministraments, i també perquè estava defensada per soldats veterans. Una font assegurava el subministrament d'aigua i no podia ser tallat per l'enemic. Procopi esmenta diversos combats lliurats a la rodalia de Dara. Aquests combats són coneguts com la "Batalla de Dara", que es va lliurar el 530 i en què finalment Belisari va obtenir la victòria.

El 540 i 544, Dara va patir els atacs perses però foren rebutjats. la campanya militar del general romà Marcià contra Khusraw, que es va fer el vuitè any de Justí II (565-578), és a dir, el 573, va tenir com a conseqüència final la conquesta de Daras pels perses el 574 i els perses van entrar més profundament a territori romà. Després de la caiguda de la ciutat, Marcià va caure en desgràcia i, a la mort de Khusraw (579), es va acordar una treva amb els perses. Teòfanes diu que el general que va ocupar la ciutat fou Hosmuzd, que després fou el rei Hormuzd IV, successor de Khusraw, i el que va signar la treva amb l'Imperi Romà d'Orient.

L'emperador Maurici va derrotar els perses a Dara el 586 i la va reconquerir, però els perses la van recuperar el 604 i la van destruir. Fou reconstruïda pels romans el 628 i poc després ocupada pels àrabs (639); els romans no hi van tornar fins al 942, en què fou saquejada, i altre cop ho fou el 958, però sense poder recuperar-la.


Svalbard

Svalbard (AFI: [ˈsʋɑ(ː)lbɑːɾ]; abans conegut pel nom holandès de Spitsbergen) és un arxipèlag noruec de l'oceà Àrtic. Comprès entre la Terra de Francesc Josep i Groenlàndia, al nord de l'Europa continental, és a mig camí entre la Noruega continental i el Pol Nord. L'illa més gran és la Spitsbergen, seguida de la Nordaustlandet, l'Edgeøya, l'illa de Barents, l'illot de Prins Karls Forland i altres illots menors.

L'arxipèlag és administrativament una àrea no incorporada del Regne de Noruega, ja que no és considerat un comtat d'aquest país. L'any 2016 l'arxipèlag tenia una població de 2.654 habitants. La capital és Longyearbyen, el principal assentament situat a l'illa de Spitsbergen on hi ha la majoria de la població (de 2.154 habitants el 2015); és l'únic assentament de Svalbard on hi ha un govern local escollit democràticament. Els altres assentaments són la comunitat minera russa de Barentsburg, l'estació d'investigació de Ny-Ålesund, la comunitat minera de Sveagruva i l'estació polonesa de Hornsund. Svalbard és l'indret més septentrional del món amb una població civil permanent. Hi ha altres assentaments més al nord, però només hi viuen grups d'investigadors, com és el cas de la comunitat d'Alert al Canadà.

Les illes van tenir un paper important als segles XVII i , quan eren la base per a la caça de balenes a les costes del mar de Noruega. Després, però, quedaren abandonades i no hi tornà a haver activitat fins a principis del , quan s'inicià la mineria de carbó a l'arxipèlag i s'hi van establir assentaments permanents. El tractat de Svalbard del 1920 reconeix la sobirania del Regne de Noruega sobre l'arxipèlag i estableix que es tracta d'una zona franca i desmilitaritzada. La noruega Store Norske i la russa Arktikugol continuen sent les úniques empreses mineres a l'arxipèlag. La investigació i el turisme s'han convertit en importants indústries complementàries, amb la Universitat Central de Svalbard (UNIS) i el Magatzem de llavors de Svalbard que tenen un paper important. No hi ha carreteres que connectin els assentaments; els transports entre les comunitats són les motos de neu, els avions i els vaixells. L'aeroport de Svalbard-Longyear serveix d'entrada principal a l'arxipèlag.

L'arxipèlag té un clima polar, tot i que les temperatures són significativament més altes que en altres àrees situades a la mateixa latitud. La flora aprofita el llarg període de sol de mitjanit per compensar la nit polar. Pel que fa a la fauna, moltes aus marines hi troben aliment i l'arxipèlag és poblat principalment per l'os polar, el ren i la guineu àrtica. Set parcs nacionals i vint-i-una reserves naturals cobreixen dos terços de l'arxipèlag. Aproximadament el 60% de l'arxipèlag és cobert per glaceres, i a les illes hi ha moltes muntanyes i fiords.

Svalbard i Jan Mayen s'assignen col·lectivament l'ISO 3166-1 alpha-2 del país "SJ". Les dues àrees són administrades per Noruega, tot i que estan separades per una distància de més de 500 milles nàutiques (uns 950 quilòmetres) i tenen estructures administratives molt diferents.

[ˈsʋɑ(ː)lbɑːɾ

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Ligustrum

Els Ligustrum són un gènere dins la família de les oleàcies.

Als Països Catalans es troben espontanis "Ligustrum vulgare" anomenat olivereta i com a planta de jardineria la Troana ("Ligustrum japonicum "i "Ligustrum ovalifolium")

El gènere té de 40 a 50 espècies de fulla persistent, semipersistent o caduca. En forma d'arbusts o petits arbres.

El gènere Ligustrum té el centre de diversitat biològic a la Xina`, Himàlaia, Japó i Taiwan. També es troben espècies a Europa, nord de l'Àfrica i Australàsia.


.lv

.lv és el domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Letònia.

El registre és permès al segon nivell, i de fet, és la forma de registre que fomenta actualment el gestor del domini; això no obstant, també s'accepten registres al tercer nivell, sota alguns subdominis:

* .com.lv - entitats comercials
* .edu.lv - institucions educatives
* .gov.lv - entitats governamentals i semigovernamentals.
* .org.lv - diferents tipus de grups d'afiliació
* .mil.lv - entitats de defensa de Letònia
* .id.lv - persones
* .net.lv - proveïdors d'infraestructura de xarxa
* .asn.lv - associacions
* .conf.lv - conferències i exposicions que necessiten connectivitat a Internet de curta durada

El registre està obert a estrangers, encara que la normativa de conflictes diu que se sol donar prioritat als usuaris domèstics. No sembla que s'utilitzi gaire el domini fora de Letònia; les excepcions són alguns webs que suggereixen Las Vegas—igual que ".la s'utilitza per Los Angeles"—o "love" (amor)—com ara «my.lv,» «we.lv,» o «true.lv»—però no es fa servir gaire.

També es poden registrar noms de domini internacionalitzats (vegeu-ne els detalls).


.mh

.mh és el domini de primer nivell territorial (ccTLD) de les Illes Marshall. El seu web de registre no s'actualitza des de 1997; ara no està actiu, però quan ho estava, el mecanisme de registrar-hi dominis requeria baixar-se un formulari que donava error. Una cerca a Google mostra que no hi ha cap web actiu amb el domini .mh. Durant un temps hi havia només el web de registre; ara ni això.

La majoria dels webs de les Illes Marshall utilitzen el .com, .net. o el .org. Gairebé tots els webs de les Illes Marshall estan hostatjats en altres països.


.gp

.gp és el domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Guadalupe i encara s'utilitza per a Saint-Barthélemy (Antilles)  i Saint-Martin, dues parts antigues de Guadalupe. Els dominis .gp es poden registrar al nic.gp. El preu és diferent per a la gent de Guadalupe (30 € anuals) i per als altres usuaris d'Internet (60 € el primer any). El registre es pot fer directament al segon nivell, o al tercer per sota dels dominis .com.gp, .net.gp, .mobi.gp, .edu.gp, .asso.gp, o .org.gp. També es poden registrar números de dos dígits.


.cd

.cd és el codi territorial d'Internet de primer nivell (ccTLD) per la República Democràtica del Congo. Es va crear el 1997 com a substitució del codi .zr (Zaire), que va ser retirat progressivament i finalment es va eliminar el 2001.

Amb l'excepció de noms reservats com ara ".com.cd", ".net.cd", ".org.cd" i altres, qualsevol persona al món pot registrar un domini .cd pagant una quota. El domini .cd és popular (i econòmicament valuós) per coincidir amb l'abreviatura de disc compacte (altres ccTLDs similars són .fm.am, .tv, .dj, .mu, i .me. Aquest usos no convencionals dels TLDs en noms de dominis es coneixen com a domain hack.


Khabur

El rei Khabur —en  àrab نهر الخابور, "nahr al-Ḫābūr", ‘riu al-Khabur’—, també conegut com a Habor o Habur, és un riu de Síria, afluent del riu Eufrates, al qual desaigua a Karkisiyya, més avall de la ciutat de Deir ez-Zor. Passa entre el Jàbal Abd-al-Aziz i les muntanyes Sinjar. Els seus principals afluents són l'Aweidj, Dara, Djirdjib, Jaghjagh, Radd, Sawr i Zergan o Zargan (riu Mardin).

Neix al sud-est de Turquia i té 320 km de llargada.

Històricament, la vall del Khabur fou el centre de la cultura hurrita; els hurrites van fundar diversos regnes a la zona, entre els quals el de Mitanni. La Bíblia diu que els captius jueus de Salmanassar V emportats cap a Mesopotàmia s'establiren a la riba d'aquest riu.

Modernament, la vall del Khabur forma una conca de 16.000 quilòmetres quadrats de terra cultivable. A més a més, al nord-est del riu hi ha la zona de major producció de petroli de Síria; això, juntament amb les diverses preses als afluents de l'Eufrates, converteix aquesta zona en essencial per al desenvolupament de l'estat sirià.

Aquest riu és anomenat també Gran Khabur per distingir-lo del Petit Khabur.


Galeàs Maria Sforza

Galeàs Maria Sforza (en italià: "Galeazzo Maria Sforza") (Fermo, Estats Pontificis 1444 - Milà, Ducat de Milà 1476) fou el duc de Milà entre 1466 i 1476.

Membre de la família Sforza, els governants de Milà, famosos com a patrocinadors de les arts i la música, Galeàs Maria va ser conegut per dur una vida luxuriosa i per la seva tirania i crueltat.


Fortunato Aguirre Luquin

Fortunato Aguirre Luquin (Arellano, Navarra, 1893 - Pamplona, 29 de setembre de 1936) va ser un polític nacionalista basc. Va ser un dels fundadors de l'Osasuna, alcalde d'Estella entre 1933 i 1936 pel Partit Nacionalista Basc i membre del Napar Buru Batzar, la junta directiva del PNB a Navarra, presidida llavors per José Agerre. També va ser el fundador de la ikastola d'Estella.

Va presidir la trobada d'alcaldes nacionalistes bascos de les províncies basconavarreses a Estella on es va elaborar l'Estatut d'Estella de 1931. En els mesos anteriors a la revolta militar que donaria origen a la guerra civil va tenir coneixement de les intencions del governador militar de Navarra, el general Mola, i fins i tot que en al monestir d'Iranzu havia amagat un arsenal d'armes i es portaven a terme reunions entre els conspiradors, de la qual cosa va avisar repetidament al Govern de la República. També va tenir coneixement de la reunió que, el 16 de juliol de 1936, va tenir lloc al monestir d'Iratxe entre el general Mola i el general Batet, general en cap de la VI Divisió Orgànica de Burgos, per iniciativa d'aquest últim, en la qual va tractar d'esbrinar si Mola estava implicat en la conspiració que s'estava preparant i fins i tot li va demanar la seva paraula d'honor que no anava a revoltar-se. Aguirre arribaria a parlar per telèfon amb el president del Govern, Casares Quiroga, el qual li va ordenar que no hi fes res. Poc després va tenir lloc l'aixecament, fou capturat el mateix 18 de juliol pels revoltats, conduït fins a les proximitats de Pamplona i afusellat el 29 de setembre de 1936.


Tau Boötis b

Tau Boötis b, ocasionalment catalogat com a Tau Boötis Ab, és un planeta extrasolar a aproximadament 50 anys llum de la Terra, a l'estrella primària del Sistema Tau Boötis en la constel·lació de Boötes.


One Liberty Plaza

L'One Liberty Plaza és un gratacel, situat al barri de Manhattan, a New York. Compta cinquanta-quatre pisos i mesura 226 metres. Construït al barri del World Trade Center, l'One Liberty Plaza va ser greument malmès durant els atemptats de l'11 de setembre de 2001 fins al punt que s'ha temut una caiguda de l'edifici.

Al gratacel hi ha hagut durant un temps els quarters generals de la societat borsària del NASDAQ.

L'edifici ha estat realitzat pel gabient d'arquitectes Skidmore, Owings and Merrill, en un "estil internacional". La gran majoria de l'immoble és d'acer, ja que el primer soci comanditari era l'U.S. Steel. La construcció, que es va allargar un any, va acabar el 1974. L'immoble ha estat a més a més construït al lloc del magnífic Singer Building, que va ser un dels primers gratacels, i el més gran immoble novaiorquès (190 metres) a ser enderrocat el 1968, abans de la catàstrofe sobre el veí del World Trade Center.


L'absenta

L'absenta (en francès, "L'Absinthe") és una pintura a l'oli realitzada per Edgar Degas el 1876 i que actualment s'exposa al Museu d'Orsay de París.

És una de les obres més famoses de Degas, en la seva època objecte de discussió, que presenta a dos parroquians amb la mirada vaga en el cafè de la «Nouvelle-Athènes>, de París. La copa de davant de la dona conté absenta (recognoscible pel seu color verd pàlid), un licor fort molt popular en aquell temps, pera també considerat com molt perjudicial. Degas va elegir com a model a l'actriu Ellen Andrée i al pintor Marcellin Desboutin, ambdós amics seus. Les figures, que ocupen el costat dret del quadre, estan descentrades, una decisió magistral que produeix la sensació que han estat captades per la mirada casual d'un observador de passada.

El conjunt ens presenta d'una forma igual de convincent una imatge de la vida real -el destí desafortunat de dues persones qualsevol- que va escandalitzar els crítics més conservadors, convençuts que l'art havia de tractar temes més elevats. L'obra fou treta a subhasta a Londres el 1892, però va ser rebuda amb desinterès i adjudicat a un preu més aviat baix. L'any següent fou exposada, també a Londres, i va rebre severes crítiques. Tanmateix, alguns crítics foren més perspicaços: D.S. MacColl, un dels primers partidaris britànics de l'impressionisme, el va descriure com «un quadre d'una força insuperable, capaç d'exercir una atracció magnètica.»


Behistun

El Behistun o Bisutun, modernament Bistun (en persa: بیستون), és una muntanya a uns 30 km a l'est de Kermanxah, a la carretera entre Bagdad i Hamadan, en l'actual Iran. Els antics autors islàmics l'anomenen Baghistan (de l'antic persa "bagastana" = 'lloc dels déus') i més tard Bihistun o Bahistum, del qual deriva Bisutun i després Bistun. Bagistanus és el nom clàssic d'una serralada de la Mèdia, on els historiadors clàssics diuen que es va aturar l'exèrcit de Semiramis en el seu camí de Babilònia a Ecbàtana. Diodor diu que Alexandre el Gran, de camí cap a Susa, va passar per les muntanyes. Esteve de Bizanci diu que hi havia una ciutat a la Mèdia anomenada "Bagistana", i Carax parla d'una ciutat de nom Baptana amb una estàtua de Semiramis, i diu que el districte de la rodalia es deia Cambadene i és l'actual regió de Kermanxah. Baptana és possiblement Behistun.

En aquesta muntanya, hi ha gravat el baix relleu de Darios el Gran amb inscripcions cuneïformes en tres llengües: persa antic, accadi i elamita. Al costat, hi ha un baix relleu del rei part Gotarces, parcialment esborrat per una inscripció en persa modern. Les escultures gravades van cridar l'atenció dels àrabs. Les inscripcions donaren la clau per desxifrar les inscripcions cuneïformes. La inscripció de Behistun fou declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 2006.


Pierrot i Arlequí

Pierrot i Arlequí és una pintura a l'oli, de 102 cm d'alçada i 81 cm d'amplada, realitzada per Paul Cézanne el 1888 i que actualment s'exposa al Museu Puixkin de Moscou.

Els personatges de la "commedia dell'arte –"i especialment, els arlequins– seran un dels temes predilectes del cubisme per les seves evidents possibilitats plàstiques. Cézanne situa les dues figures en un espai oblic i ambigu, determinat pels plecs del cortinatge que emmarca les figures.


Aplodontia

Aplodontia és un gènere de rosegadors de la família dels aplodòntids, que actualment només conté una espècie vivent, el castor de muntanya. Aquest clade se separà de la resta del grup terminal Rodentia en un punt molt primerenc de l'evolució dels rosegadors, però els seus canvis morfològics i altres adaptacions fan que no se'l pugui considerar un grup primitiu.


Chuck Palumbo

Charles Ronald Palumbo (West Warwick, Rhode Island, 15 de juny de 1971), conegut com a "Chuck" Palumbo, és un lluitador de lluita lliure professional estatunidenc, conegut perquè ha treballat per a l'empresa WWE, en les seves marques RAW i SmackDown. Fou acomiadat el 7 de novembre de 2008 per no haver debutat a la marca Raw. Actualment treballa per a la AAA mexicana.
Fa 2,01 metres d'alçada i pesa 129 quilos. Chuck Palumbo debutà en la lluita lliure professional el 1998. Actualment, el seu "finisher" és "Full Throttle".


Copa de les Ciutats en Fires 1970-71

La Copa de les Ciutats en Fires 1970-71 fou la tretzena i última edició de la Copa de les Ciutats en Fires, disputada la temporada 1970-71. Fou guanyada per segon cop pel Leeds United que derrotà a doble partit a la Juventus FC. Per primer cop la final es decidí pel doble valor dels gols en camp contrari. A partir de la temporada següent, la UEFA agafà el control de la competició i reorganitzà la competició creant la Copa de la UEFA.

Per tal d'assignar el trofeu en propietat, s'organitzà una final entre els dos clubs més triomfants a la competició, el Leeds United, darrer campió, amb dos títols i un segon lloc, i el FC Barcelona, primer campió, màxim guardonat amb tres títols i un cop més finalista.


Simfonia espanyola

La Simfonia espanyola (en francès Symphonie espagnole) per a violí i orquestra en re menor, op. 21, és una obra concertant per a violí i orquestra d'Édouard Lalo.


Eugenèsia

Eugenèsia és una filosofia social basada en els coneixements de la genètica que té com a objecte l'estudi teòric i pràctic dels mitjans per a aprofundir, fer créixer i perfeccionar físicament els individus humans.

La paraula prové del grec i significa "ben nascut" o "bona reproducció."

El pare de l'eugenèsia moderna va ser Francis Galton (cosí de Charles Darwin), qui en els seus treballs de 1874 i 1887 va reemplaçar la selecció natural per una selecció artificial que afavorirà la reproducció dels individus pertanyents a les elits i obstaculitzarà la dels no aptes.

Abans d'ell, Thomas Malthus argumentava que els pobres no són iguals als més privilegiats, ja que no tenen les virtuts morals de la prudència, capacitat de previsió, disciplina i racionalitat que caracteritzen la classe mitjana; per la qual cosa va arribar a la conclusió que la causa de la pobresa era la fertilitat elevada. També es troben precedents en l'obra "La República" de Plató.

A Catalunya un destacat partidari de l'eugenèsia va ser Josep Vandellòs i Solà.

Els objectius que cerca l'eugenèsia han variat: des de la creació de persones més sanes i intel·ligents, a l'estalvi de recursos econòmics de la societat, a l'alleujament del sofriment humà. Els mitjans proposats per als fins eugenèsics han passat de l'antiga selecció artificial a les modernes tècniques de diagnòstic prenatal, l'exploració fetal, l'orientació genètica, el control de natalitat, la fecundació in vitro i l'enginyeria genètica. Els contraris a l'eugenèsia argumenten que és una pràctica immoral i basada en una pseudociència.

Històricament, l'eugenèsia ha estat usada com a justificació de les discriminacions coercitives i les violacions dels drets humans promogudes per l'estat, com l'esterilització forçosa de persones amb defectes genètics, l'assassinat institucional i, en alguns casos, el genocidi de races considerades inferiors.

Les pràctiques eugenèsiques dutes a terme durant el nazisme van portar a l'estigmatització de l'eugenèsia clàssica, portada a terme per molts estats de forma oficial.


Lleó de Bronze

El Lleó de Bronze (neerlandès: "Bronzen Leeuw") és una condecoració neerlandesa, creada el 30 de març de 1944 per la reina Guillemina I.

És concedida als soldats que s'hagin distingit particularment a la lluita contra l'enemic per la seva valentia extrema i lideratge al camp de batalla. També pot concedir-se a civils per accions contra l'enemic, així com a estrangers que lluitin en favor del regne dels Països Baixos. Ha estat concedida en 1.210 ocasions des de 1944.

Les propostes per a la seva concessió són atorgades pel Gabinet neerlandès per a condecoracions per valèntia, que és part del Ministeri de Defensa. El Ministre fa la recomanació al Cap d'Estat, el qual ratifica la concessió mitjançant un Reial Decret.

El 31 de maig de 2006, la reina Beatriu I va atorgar-la a títol pòstum al Major General Stanislaw Sosabowski, comandant de la 1a Brigada Polonesa Independent Paracaigudista, pels seus serveis a l'Operació Horta el 1944 (abans ja l'havia rebut el Major General Roy Urquhart, el Tinent General Frederick Browning i el Coronel Robert Sink).

Va substituir la Creu d'Honor, la Creu de l'Aviador i la Creu de Bronze.


Safet Sušić

Safet Sušić (Zavidovići, Iugoslàvia 13 d'abril de 1955) fou un futbolista i entrenador de futbol de la RFS de Iugoslàvia i Bòsnia i Hercegovina.

localitzat a l'entitat territorial administrativa actual


Limnodynastes salmini

Limnodynastes salmini és una espècie de granota que viu a Austràlia (sud-est de Queensland i nord de Nova Gal·les del Sud).


Heleioporus

Heleioporus és un gènere de granotes de la família "Myobatrachidae" que es troba a Austràlia.


Notaden

Notaden és un gènere de granotes de la família "Myobatrachidae" que es troba a l'Austràlia septentrional i central.


Vjekoslav Luburić

Vjekoslav Luburić (Humac, Ljubuški, actual Bòsnia i Hercegovina, 20 de juny de 1913 - Carcaixent, València, 20 d'abril de 1969), conegut també com a Maks Luburić.

Va formar part del moviment Ústaixa i va dirigir el camp de concentració de Jasenovac. Només va cursar estudis primaris. El 1931 es va adherir al moviment Ústaixa. Va emigrar a Hongria en 1932 i es va instal·lar en el camp ústaixa de Jankapuszta, a prop de Budapest, on es va convertir en cap de l'economat del camp.

A l'abril de 1941 va retornar a Croàcia. Durant la formació de l'Estat independent de Croàcia (NDH), al principi de la Segona Guerra Mundial, Luburić va ser ascendit a general, encarregat de la regió del Drina. A partir de la instauració de les presons d'extermini per part de l'Estat Croat, aliat dels nazis, Luburić fou nomenat comandant principal dels camps, i en una cerimònia celebrada el 9 d'octubre de 1942, es va vantar per la gran "eficàcia" del centre d'assassinat de Jasenovac.

Es considera que entre 69.000 i 700.000 persones van trobar la mort en Jasenovac. Els observadors nazis que estaven amb ell el van qualificar, en diversos informes oficials, de "sàdic extrem" i de "malalt mental".

Després de la derrota de l'Estat independent de Croàcia, Luburić va dirigir breument una formació paramilitar anomenada els Croats (Križari), però no va aconseguir el seu objectiu de restablir el règim croata afí al nazisme. Al final de la Segona Guerra Mundial, va passar il·legalment a Hongria, després a Àustria i més tard a França.

Posteriorment es va instal·lar a Espanya, on va viure protegit pel règim franquista, que li va facilitar el nom fals de Vicente Pérez. Es va casar amb una espanyola, amb la qual va tenir quatre fills. Dirigia una impremta a Carcaixent i participava en activitats de les organitzacions d'emigrants croats a Espanya, Suècia, Alemanya, Canadà...

Luburić va ser assassinat en la seua casa de Carcaixent el 20 d'abril de 1969 per Ilija Stanić, un suposat agent dels serveis secrets iugoslaus (UDBA), que mai va ser detingut.


Ford Escape

La Ford Escape és un vehicle tot camí compacte fabricat per Ford Motor Company a principis del 2001 i amb un preu inferior al Ford Explorer; l'Escape va crear-se en joint venture amb Mazda i va ser presentat paral·lelament amb la Mazda Tribute. Al mercat europeu es va vendre com a Ford Maverick fins al 2006. Per l'any 2005, la divisió de luxe Mercury va presentar el Marine. L'Escape va ser el primer vehicle tot camí híbrid, amb la presentació del Ford Escape Hybrid.


Innocenci López i Bernagossi

Innocenci López i Bernagossi (Girona, 28 de desembre de 1829 - Barcelona, 22 de setembre de 1895) fou llibreter i editor, fundador dels setmanaris satírics "La Campana de Gràcia" i "L'Esquella de la Torratxa". Va ser el pare d'un altre llibreter, Antoni López i Benturas, i l'avi del també llibreter Antoni López i Llausàs.


La Coordinadora d'Organitzacions d'Agricultors i Ramaders (oficialment en castellà: "Coordinadora de Organizaciones de Agricultores y Ganaderos", "COAG") és una organització agrària espanyola, la segona en importància històricament, després d'ASAJA, i per davant d'UPA fins a les últimes eleccions a Cambres Agràries, eleccions que serveixen per a mesurar la representativitat del sector, després de les quals va passar a ser la primera organització a nivell nacional. D'ella formen part el sindicat EHNE del País Basc, la Unió de Pagesos a Catalunya, i moltes altres organitzacions agràries d'àmbit autonòmic i provincial. Al nivell internacional, s'ha afiliat amb l'organització no governamental mundial La Via Campesina.


BMW Z3

El BMW Z3 és un automòbil esportiu produït pel fabricant alemany BMW entre els anys 1996 i 2002. Alguns dels seus rivals principals són els alemanys Audi TT, Mercedes-Benz/ Classe SLK, Porsche Boxster i Porsche Cayman, i els japonesos Mazda MX-5 i Nissan 350Z. És el primer model de BMW muntat als Estats Units, més precisament a Spartanburg, a Carolina del Sud. El Z3 va ser substituït pel BMW Z4 a finals de 2002 en el Saló de l'Automòbil de París.


Marisc

Marisc o fruit de mar és qualsevol animal marí invertebrat i proveït d'exoesquelet, i particularment crustacis i mol·luscs (bivalves, cefalòpodes i gastròpodes) comestibles. Són un ingredient principal de la cuina catalana i la dieta mediterrània en general. Són part de plats combinats com la paella o la fideuà, però també es presenten com un plat en si, la mariscada.

Entre els més coneguts hi ha calamars, cloïsses, escopinyes o tellines, gambes, llagostes, musclos o clòtxines, ostres, polps o pops, sípies o peus de cabra.

Des de les èpoques més primerenques de la humanitat els mariscs han participat en les gastronomies aportant una font d'alimentació important, açò és degut al fet que són fàcils de pescar donada la seua falta de velocitat i potència. És freqüent veure les cestilles amb les quals s'atrapen els mariscs als rius i llacs.

En les civilitzacions de l'antic Egipte el símbol d'un peix va reunir a bastants persones; se sap avui dia que els mariscs que representaven els egipcis en els seus jeroglífics es prenien crus o bullits. Els jueus s'abstenen de provar qualsevol varietat de mol·lusc a causa de la regla que estableix el kashrut.


Arok Thon Arok

Arok Thon Arok (? - riu Sobat, 12 de febrer de 1998) fou un polític i militar sudanès d'ètnia dinka nascut a la comunitat tui de Kongor.

Militar de l'exèrcit sudanès (SPAF, Sudan People Armed Forces) era oficial d'intel·ligència al Gran Nil Superior, i va seguir a John Garang del que es creu que era parent, quan es va revoltar el 1983 fundant el Moviment d'Alliberament del Poble Sudanès i l'Exèrcit d'Alliberament del Poble Sudanès, del que fou un dels cinc comandants junt a Garang, Kerubino Kwanyin Bol, William Nyon Bany, i Salva Kiir Mayardit (el darrer a entrar a la direcció).

Va ser membre de l'estat major de l'organització durant quatre anys i encarregat d'administració i logística (1984-1988). Va visitar Líbia el 1984 per obtenir armes. Del 1984 al 1985 fou comandant de Bor i va estar a punt de morir de set en el trajecte entre Juba (ciutat) i Bor quan amb les seves tropes va travessar una zona sense aigua. El 1985 va agafar el relleu a Bor el comandant Kuol Manyang Juuk.

A finals del 1987 va morir la seva dona i Arok va anar a Anglaterra per arranjar el col·legi del seu fill, i es creu que durant aquest viatge (en l'any 1988) va negociar en secret amb el general sudanès Burma Nasir, i quan Garang se'n va assabentar el va expulsar del moviment i el va empresonar.

El 1991 William Nyon Bany va fer alliberar a Kerubino Kwanyin Bol i a Arok Thon Arok. Els dos homes van fugir a Uganda on foren empresonats però finalment alliberats el febrer de 1993. Llavors va formar una facció del SPLA, anomenada SPLA-Bor, que es va unir a altres faccions (Declaració de Kongor) i van formar la facció SPLA-Unity però Riek Machar i Lam Akol es van separar i Machar va formar el Southern Sudan Independence Movement (SSIM) i Lam Akol va formar la facció SPLA-United. Machar es va entrevistar amb Oduhu però aquest va morir en un atac del SPLA de Garang mentre es feia la reunió. Nyon Bany va entrar al SSIM. Kerubino va mantenir la seva pròpia facció. Thon Arok es va unir finalment amb Lam Akol.

El 10 d'abril de 1996 va ser un dels signants de la Carta Política amb el govern sudanès que va portar a l'acord de pau de Khartum el 21 d'abril de 1997. Llavors es va establir a la capital sudanesa i va recuperar el seu rang a l'exèrcit.

El 12 de febrer de 1998, quan viatjava amb el primer vicepresident de Sudan, Zubeir, cap a la ciutat de Nasir prop de Malakal, l'helicòpter es va estavellar al riu Sobat; van morir Arok, el vicepresident Zubeir, el governador Tongyiik i altres militars d'alta graduació; Lam Akol, que anava al vol, es va salvar.


Thylacoleo

Thylacoleo és un gènere de marsupials carnívors prehistòrics que existiren a Austràlia des del Pliocè superior fins al Plistocè superior. Només fa 30.000 anys que s'extingiren. Se'n coneixen tres espècies.


Creu Espanyola

La Creu Espanyola (alemany:"Spanienkreuz") era una condecoració de l'Alemanya Nazi, creada per Adolf Hitler el 14 d'abril de 1939, i atorgada als membres de la Legió Còndor que van lluitar amb l'Exèrcit Nacional a la Guerra Civil espanyola entre juliol de 1936 i març de 1939.

L'ajut nazi donat al General Franco va ser semi-oficial, sobre unes bases voluntàries, i com que la Creu de Ferro encara no havia estat reinstaurada el 1936, es creà aquesta distinció (de curta durada) per premiar la valentia o els èxits militars. Per tant, es decretà que la Creu Espanyola no seria només una distinció de campanya, sinó que també per reconèixer la valentia.

Es lluïa a la butxaca dreta, i se situava a sota de la Creu Alemanya. 315 addicionals varen ser atorgades.


Bufo verrucosissimus

Bufo verrucosissimus és una espècie de gripau de la família Bufonidae. Aquesta espècie és endèmica de l'Àsia Central, a alçades que van des dels 0 als 1.900 metres sobre el nivell del mar. S'estén entre les ribes del mar Caspi i el mar Negre, sobre els territoris de Rússia, Turquia, Azerbaidjan, Geòrgia i Iran. Els seus hàbitats naturals són els boscos temperats, subtropicals i tropicals, de comú en terres baixes, rius intermitents, jardins urbans i basses. Està amenaçada d'extinció per la destrucció de l'hàbitat.


Don Miki

Don Miki va ser una revista de còmics, que es va editar a Espanya als anys 70 i 80 del segle XX per part de l'editorial Montena primer i Primavera posteriorment. En total se'n van editar 664 números en un període de 13 anys, Va ser una de les més longeves de la seva categoria. L'edició setmanal va durar des de l'octubre del 1976 fins al juny del 1989.

El contingut estava format per historietes gràfiques de Mickey Mouse i l'Ànec Donald, juntament amb els personatges secundaris creats per Floyd Gottfredson en el primer cas i Carl Barks en el segon. En concret, aquesta revista era una adaptació al castellà de la revista italiana Topolino, per la qual cosa la majoria de les historietes estaven signades per artistes italians com Romano Scarpa, Giorgio Cavazzano o Giovan Battista Carpi.

Paralel·lament a la seua publicació, van aparèixer altres publicacions de contingut similar com Dumbo o Don Donald.

Actualment el nom de la revista ha estat recuperat per part de Planeta de Agostini (actual propietari dels drets de publicació dels còmics Disney a l'Estat espanyol per donar títol a la seua nova col·lecció de llibres amb historietes d'aquestos personatges.


Pic de Subenuix

El Pic de Subenuix és una muntanya que es troba en límit comarcal entre els termes municipals de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà) i d'Espot (Pallars Sobirà), en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
Aquest cim esta inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC, i és el punt culminants de la vall de Subenuix.

El Pic de Subenuix es troba en el punt on conflueixen tres valls: la vall de Subenuix al nord-est, la coma dels Pescadors al nord-oest i la conca de l'estany Tort al sud.


Ximo Puig

Joaquim Francesc Puig i Ferrer, més conegut com a Ximo Puig (Morella, els Ports, 4 de gener de 1959), és l'actual president de la Generalitat Valenciana des del 2015 i secretari general del PSPV-PSOE. Està casat i té dos fills.


Houston Dynamo

El Houston Dynamo és un club de futbol professional de la ciutat de Houston (Texas, Estats Units), és un equip de la Major League Soccer des del 2005.

La seva seu és el BBVA Compass Stadium amb capacitat per a 22.000 espectadors i l'equip juga amb samarreta taronja i pantalons blancs.

La seva mascota és una guineu de color taronja amb el nom de "Dynamo Diesel". Els seus principals grups de seguidors són els "Texian Army" (Exèrcit Texà) i "El Batallón". El seu màxim rival és el FC Dallas amb qui juga el derbi texà.


Només tu

Només tu (títol original en anglès "Only You") és una pel·lícula estatunidenca dirigida l'any 1994 per Norman Jewison. Ha estat doblada al català.


Serra del Montsec

La Serra del Montsec és la serralada més meridional del Prepirineu català, i s'estén d'est a oest per les comarques de la Noguera, el Pallars Jussà i la Baixa Ribagorça. Els pics més alts són Sant Alís (1676), el Tossal de les Torretes (1676) i el Tossal de Mirapallars i Urgell (1668).

Al Pallars Jussà el Montsec s'estén pels municipis de Sant Esteve de la Sarga, Castell de Mur, Llimiana, Gavet de la Conca i Isona i Conca Dellà, dels quals n'és el límit sud. Per contra, de l'actual comarca de la Noguera el Montsec n'és el límit nord, i s'estén al llarg dels termes municipals d'Àger, Camarasa, Vilanova de Meià i Artesa de Segre. A la mateixa comarca es coneix com els Aspres del Montsec (o els Aspres d'Urgell) la zona de transició entre el Montsec i la Plana d'Urgell, al voltant de Balaguer. La part occidental del Montsec està situada a la Franja de Ponent, a la comarca de la Baixa Ribagorça, i està inclosa pràcticament tota al terme municipal de Viacamp i Lliterà.


Diada Nacional de l'Aragó

La Diada Nacional de l'Aragó (oficialment, segons l'estatut d'autonomia aragonès, "Día de Aragón") se celebra cada any el 23 d'abril, coincidint amb la festivitat de Sant Jordi, patró de l'actual comunitat autònoma i de l'antic Regne d'Aragó, declarat com a tal des del . l'Estatut d'Autonomia en fixa la data al seu article tercer, referent als símbols i la capitalitat, mitjançant la inequívoca fórmula «"El Día Nacional de Aragón es el 23 de abril"».


Teodard de Maastricht

Teodard de Maastricht, en alemany Diethardt (Aquitània, ca. 620 - Rülzheim, Renània-Palatinat,670) era el bisbe de Maastricht probablement de 662 a 669 o 670. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. L'Església catòlica el considera com a màrtir i va declarar-lo sant. El seu "dies natalis" se celebra el 10 de setembre. És un dels patrons de la ciutat de Maastricht i el patró dels negociants de bestiar.

Va ser un deixeble i el successor de Remacle com a abat de les abadies de Stavelot i Malmedy. Va ser ordenat bisbe de Maastricht, on va ser el mestre del seu nebot i successor Lambert de Maastricht. Durant el seu govern, el bisbat i la població patien del pillatge i l'opressió dels nobles francs. Teodard hauria volgut anar a veure el rei d'Austràsia Khilderic II que aleshores seia a Worms par a lamentar-se de la situació. Els seus opositors van perseguir-lo i occir-lo, segons la llegenda, a Rülzheim prop de Speyer a la Renània-Palatinat on hi ha una capella de romeria. Lambert de Lieja hauria portat i sebollit la seva despulla a Lieja.


Java SE

Java Platform, Standard Edition o Java SE (conegut anteriorment fins a la versió 5.0 com Plataforma Java 2, Standard Edition o J2SE), és una col·lecció de APIs del llenguatge de programació Java útils per a molts programes de la Plataforma Java. La Plataforma Java 2, Enterprise Edition inclou totes les classes de Java SE, afegint-ne algunes més, algunes de les quals són útils per a programes que s'executen en servidors sobre workstations.

Començant amb la versió J2SE 1.4 (Merlin), la plataforma Java SE ha set desenvolupada sota la supervisió del Java Community Process. L'especificació per a J2SE 1.4 és la JSR 59, per a J2SE 5.0 (Tiger) és la JSR 176, i per a Java SE 6 (Mustang) és la JSR 270.


Operació Ofensiva de la Baixa Silèsia

L'Operació Ofensiva de la Baixa Silèsia (rus: Нижне-Силезская наступательная операция) va ser una ofensiva soviètica del Front Oriental el 1945, que portaren a terme forces del 1r Front d'Ucraïna a les ordres del Mariscal Ivan Kóniev. Netejà una gran part de la Baixa Silèsia de tropes alemanyes, assetjant una gran força alemanya a la capital, Breslau.


Ai Takahashi

Ai Takahashi (en japonès: 高橋 愛, "Takahashi Ai") (Sakai, Prefectura de Fukui, 14 de setembre del 1986) és una cantant japonesa, membre del grup Morning Musume


Partit Regionalista de Cantàbria

El Partit Regionalista de Cantàbria (PRC) és la segona formació política més antiga d'àmbit regional de Cantàbria (Espanya). L'actual secretari general del partit és Miguel Ángel Revilla, que ocupa el càrrec de President de Cantàbria des de l'any 2003.


Großglockner

La muntanya Großglockner (; en català: Grossglockner) és, amb 3798 m., la muntanya més alta d'Àustria i la major muntanya dels Alps a l'est del Pas del Brenner. Això fa que, després del Mont Blanc, sigui la segona muntanya més alta dels Alps, en mesurar-se per altura relativa.


Pacha La Pineda

El Pacha La Pineda, és una discoteca del grup Pacha, i una de les més grans d'aquest grup a Catalunya. En un primer moment construïda al municipi de Salou a finals dels anys 80 (1988), actualment està emplaçada a la localitat veïna de Vila-seca (Tarragonès).

Reconegut per molts visitants com el Pachá més majestuós de Catalunya, és una sala de festes molt elegant, de disseny, coneguda internacionalment per molts europeus, sobretot Països Baixos, França i Itàlia i també reconeguda per la seva cartellera de disc jockeys d'alt prestigi. Disposa de 10 barres; 6 a l'interior de la sala, 3 a la terrassa jardí i un fast-food. Cada barra és tematitzada i té una simbologia. A la "main dance room" (sala principal i música dance) existeix la barra de foc, terra i aire, la pista antigament era una peixera i representava l'aigua. A la "CrazyRoom" (sala de música comercial), ubicada a la tercera planta, les barres representen la lluna i un estel. La barra de la sala reservada, "Sala Privée", és una barra de disseny on destaquen els seus materials de primera qualitat. Situada a la primera planta, és una zona exclusiva per a clients que volen tenir una mica més d'intimitat, té una gran vista a la sala principal. Al jardí hi ha una piscina amb una barra, terrassa de tematizació romana i un petit llac amb barra d'estil tropical amb uns palafits per sobre de l'aigua on es pot beure cooktails. Disposa de mil places d'aparcament.


La balada de Narayama

La balada de Narayama (títol origina en japonès "Narayama Bushikō") és una pel·lícula japonesa de Shohei Imamura estrenada el 1983 i doblada al català.
Va obtenir la Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes 1983


Wizards of the Coast

Wizards of the Coast és una empresa que comercialitza jocs. Creada el 1990, actualment depèn de Hasbro. El seu major èxit ha estat . Amb aquest joc i es va popularitzar el gènere de les cartes col·lecionables, que ha reeixit amb sagues sobre els Pokémon, Neopets, els Simpson o la Guerra de les Galàxies, per exemple. Controla l'empresa Avalon Hill, divisió de jocs de tauler. Igualment s'ha introduït en el mercat de les miniatures amb la sèrie "Dungeons & Dragons" i en diversos jocs de rol. Ha copublicat llibres de fantasia amb els seus personatges més populars, com les sèries sobre Dragonlance, Forgotten Realms o Ravenloft, inspirats en el món de "Dungeons & Dragons".


El sergent York

El sergent York (títol original en anglès "Sergeant York") és una pel·lícula biogràfica sobre la vida del sergent Alvin York, el soldat americà més condecorat de la Primera Guerra Mundial, dirigida l'any 1941 per Howard Hawks i protagonitzada per Gary Cooper, Walter Brennan i Joan Leslie. Va ser la pel·lícula més taquillera de l'any.

La pel·lícula va obtenir 2 Oscars: Gary Cooper es va emportar l'oscar al millor actor pel seu paper de soldat de profundes conviccions religioses; i millor muntatge.
Ha estat doblada al català.


Apollo 15

L'Apollo 15 va ser el quinzè vol del programa Apollo (denominat oficialment AS-510), va ser llançat el 26 de juliol de 1971 mitjançant un coet del tipus Saturn 5, en direcció a la Lluna.

Va ser la primera de les missions del tipus J, és a dir, amb modificacions en l'astronau que permetien una durada del vol de fins a 14 dies.

Poc després de començar l'òrbita lunar número 12, el mòdul de descens va aconseguir efectuar l'allunatge a 26,08° N 3,66° I (a només un centenar de metres del punt teòric a la regió del Mons Hadley-Apenins, al "Mare Imbrium") duent com a tripulants a David R. Scott -comandant-, i James B. Irwin.


Jo Lammers

Jo Lammers (24 de novembre de 1945 – 4 de novembre de 1992) fou un pilot de motocròs neerlandès de renom internacional durant les dècades del 1960 i 1970. Entre altres èxits, guanyà sis campionats dels Països Baixos de motocròs.

Al llarg de la seva carrera, Lammers va pilotar motocicletes de nombroses marques, quasi sempre en la cilindrada dels 250 cc: Greeves, , CZ, Husqvarna, Bultaco, Maico, , Honda i KTM entre elles. El , guanyà el Campionat dels Països Baixos amb una Bultaco Pursang equipada amb motor Husqvarna. El , competí com a pilot oficial de Montesa amb la Cappra 250cc, al costat de Kalevi Vehkonen, per tornar a Bultaco la temporada següent.

A més del motocròs, Lammers practicà també l'enduro. El 1967 obtingué la medalla d'or als Sis Dies Internacionals (anomenats a l'època "International Six Days Trial", ISDT), celebrats a Zakopane (Polònia) i el 1973, participà amb una Puch de 175 cc als ISDT de Dalton (Massachusetts).


Oxalis pes-caprae

Oxalis pes-caprae," anomenada popularment al País Valencià agret""," és una espècie de planta herbàcia del gènere "Oxalis" de la família de les oxalidàcies descrita per Carl von Linné l'any 1753. El seu nom genèric "Oxalis" és un manlleu del llatí "oxǎlis", "-ǐdis", ‘agrella’, del grec όξαλίς, -ίδος óxalís, óxalídos, amb el mateix significat; derivat de όξύς óxýs, ‘agut’, ‘picant’, al·ludint al sabor agre de les fulles i la tija. Ja evocat per Plini el Vell en el seu "Naturalis Historia" (20, 231). L'epítet específic "pes-caprae" és un terme compost pels vocables llatins "pēs"," pědis" (derivat del grec "πούς" "poús", ‘peu’) i "caprae", ‘cabra’, o sigui, ‘peu de cabra’, al·ludint probablement a la forma dels folíols de les fulles. Se n'accepta el tàxon infraespecífic "O, pes-caprae" f. "pleniflora" (Lowe) Sunding


Liana Issakadze

Liana Issakadze, en georgià ლიანა ისაკაძე (2 d'agost de 1946, Tbilissi, llavors RSS de Geòrgia) és una violinista georgiana, també coneguda com a directora d'orquestra i musicòloga.

Artista del Poble de l'URSS (1988) i tres vegades guanyadora del Premi Estatal de Geòrgia (1979, 1983, 2002), des de principis de la dècada del 1990 ha viscut a Alemanya i França, i ha fet gires per tot el món.

A partir de la dècada de 1990 ha tocat un violí fabricat per Andrea Guarneri el 1678 (instrument proporcionat per un mecenes alemany)


Torre de Cristal

La Torre de Cristal (en català Torre de Cristall) és l'edifici més alt d'Espanya, i el tretzè d'Europa. Té una altura de 249 metres, distribuïts en 53 plantes sobre el terra i 6 soterrades. La seva construcció va començar l'any 2004 i es va finalitzar el 2008. L'edifici està destinat íntegrament al lloguer d'oficines.

Les façanes estan cobertes exclusivament de vidre i en el nivell superior, la variació de la planta genera canvis en els quatre plànols de la façana que ofereix a l'edifici l'aparença d'un cristall tallat. L'edifici està situat en el districte madrileny de Fuencarral-El Pardo, al complex de gratacels Cuatro Torres Business Area.

La primera planta de la Torre de Cristall mesura 10 metres d'altura i en la zona superior hi ha un jardí cobert d'hivern. La torre ha estat dissenyada per l'arquitecte argentí César Pelli. Al projecte també participen els arquitectes Íñigo Ortiz i Enrique León.


Partit de la Refundació Comunista

El Partit de la Refundació Comunista (en italià : "Partito della Rifondazione Comunista", PRC) o Refundació Comunista és un partit polític italià.
Va ser format el 1991 quan l'antic Partit Comunista Italià es va dividir en dos: el Partit Democràtic de l'Esquerra, liderat per Achille Occhetto, i el Partit de la Refundació Comunista, originalment encapçalat per Armando Cossutta. El seu objectiu era en cas de dur a terme la renovació d'una força autònoma comunista a Itàlia.
Segons la seva declaració de principis, Refundació Comunista lluita perquè a Itàlia, a Europa i al món sencer progressin i es consolidin la llibertat dels pobles, la justícia social, la pau i la solidaritat internacional. Entre altres compromisos destaquen la conservació del medi ambient, proposen la superació del capitalisme com a condició per construir una societat democràtica i socialista de dones i homes lliures i iguals, la qual cosa suposa també l'alliberament de la dona a través de la seva emancipació política, personal i sexual. Els comunistes de Rifondazione lluiten obertament contra l'antisemitisme i qualsevol forma de racisme i de discriminació.
Disposa de cinc diputats europeus en el Parlament europeu (1.971.700 vots, 6,1% dels vots el juny de 2004). Es troba en el grup "Esquerra unitària europea, esquerra verda nòrdica". A Itàlia no té cap representació parlamentària des del 14 d'abril de 2008.
Actualment és dirigit per Maurizio Acerbo escollit en el Congrés que va tenir lloc el 2 de abril de 2017.
Nichi Vendola, un dels seus fundadors, va ser elegit president de la regió de Pulla, el 4 d'abril de 2005, després d'haver estat prèviament seleccionat a través d'una elecció primària ("elezioni primarie") al si de l'aliança electoral de l'Olivera, on va derrotar per poc un candidat de centreesquerra.

El PRC forma part de la coalició del centreesquerra italià, denominada L'Unione. El PRC ha estat un dels fundadors del Partit de l'Esquerra Europea, organització que reagrupa algunes formacions de l'esquerra radical (també admet els que no es declaren comunistes) i representats al Parlament europeu en el grup GUE/NGL.


Abdul·lah de l'Aràbia Saudita

Abd-Al·lah ibn Abd-al-Aziz Al Saüd (també transcrit Abdullah ibn Abdulaziz), conegut com a Abdul·lah de l'Aràbia Saudita —en àrab عبد الله بن عبد العزيز آل سعود, "ʿAbd Allāh ibn ʿAbd al-ʿAzīz Āl Saʿūd"— (Al-Riyad, 1 d'agost de 1924 - Al-Riyad, 23 de gener de 2015) fou rei de l'Aràbia Saudita i custodi dels dos Llocs Sants des de l'1 d'agost de 2005 fins a la seva mort el 2015. Anteriorment conegut com a Príncep Abd-Al·lah, va succeir el tron després de la mort de seu germà mitjà, el rei Fahd. Havia ocupat prèviament el paper de regent "de facto" des de 1995, quan Fahd va quedar impossibilitat per una hemiplegia. Va ser oficialment coronat el 3 d'agost de 2005, encara que va heretar el títol de rei immediatament després de la mort de l'anterior monarca.

Abd-Al·lah tenia també el títol de primer ministre i Comandant de la Guàrdia Nacional Saudita. És un dels 37 fills d'Ibn Saüd, el fundador de l'Aràbia Saudita moderna.

El juny de 2007 va visitar oficialment Espanya i se li va concedir el collar de l'Orde del Toisó d'Or, la màxima condecoració que pot concedir el rei d'Espanya.

El rei Abd-Al·lah va morir el 23 de gener de 2015 a l'edat de 90 anys, després de passar tres setmanes ingressat per pneumònia. El seu successor fou el seu mig germà i fins aleshores príncep Salman.


Convent del Bonsuccés

L'Antic Convent del Bonsuccés és un edifici del municipi de Barcelona (Barcelona) protegida com a bé cultural d'interès local. Fou un convent dels servites construït entre el 1626 i el 1635 d'estil barroc que ocupava l'espai que va del carrer Ramalleres fins al de les Sitges de Barcelona. Va ser abandonat per la desamortització de 1835 i després de ser utilitzat com a caserna fins que va ser definitivament enderrocat el 1945. Actualment, només en resta un cos d'edifici de cinc plantes coronat amb una galeria d'arcs de mig punt que és la seu del Consell del Districte de Ciutat Vella, i que des de 1952 havia servit de seu de l'antic districte cinquè. Un element arquitectònic interessant és la porta obra del mallorquí Miquel Perelló del 1690, que dona a la plaça de Bonsuccés.


Estació de Bailén

L'Estació de Bailén és una estació de ferrocarril propietat dels Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana (FGV) i gestionada per Metrovalència al districte d'Extramurs de la ciutat de València. L'estació pertany a la línia 7 i a la zona tarifària A.

L'estació es troba molt a prop de l'Estació del Nord, des d'on ixen els trens de Rodalia de València i Mitjana Distància Renfe; així com de l'Estació de València - Joaquim Sorolla, terminal valenciana de l'Alta Velocitat Espanyola (AVE). Els accessos a l'estació s'hi troben al carrer de Bailén 56, al carrer de Vives Liern 10 i al carrer del doctor Vila Barberà 19.


Partido Riojano

Partido Riojano (PR) és un partit polític espanyol de centre que actua en la comunitat autònoma de La Rioja. És la tercera força política de la comunitat. Va ser fundat el 6 de desembre de 1982 amb el nom de Partido Riojano Progresista. Es defineix com a regionalista. Es va presentar per primera vegada a unes eleccions en les autonòmiques i locals de 1983 aconseguint 2 diputats autonòmics, 19 ajuntaments i 99 regidors. Al febrer de 1984 va celebrar el seu congrés constituent triant com a president a Rubén García Marañón. En el III Congrés celebrat en 1990 va adoptar el seu actual nom. En 1991 va entrar en el govern autonòmic. Miguel María González de Legarra és el seu actual president. Ha obtingut una mitjana d'entre el 5% i el 7% dels vots en aquesta comunitat autònoma. En l'actualitat el PR compte amb 9 alcaldes i 66 regidors.


Iztaccíhuatl

L'Iztaccíhuatl (del nàhuatl: "iztac": 'blanc/a' i "cihuatl" ('dona'); per tant, 'dona blanca'), amb una altitud de 5.230 m, és la tercera muntanya més alta de Mèxic, després del pico d'Orizaba i el Popocatépetl. És localitzat entre els estats de Mèxic i Puebla, a 70 km al sud-oest de la Ciutat de Mèxic i a 40 km a l'est de la ciutat de Puebla de Zaragoza. L'Iztaccíhuatl és al nord del Popocatépetl i ambdues muntanyes estan connectades pel pas de Cortés. Té tres pics, dels quals el pic del centre és el més alt. Tots tres estan coberts de neu durant tot l'any, i des de les ciutats de Puebla i Mèxic la muntanya té forma d'una dona ajaguda, i per tant també es coneix popularment com la "Dona Dorment".

En la mitologia asteca, Iztaccíhuatl fou una princesa que s'enamorà d'un dels guerrers del seu pare, Popocatépetl. El seu pare l'envià a la guerra a Oaxaca, i li prometé la mà de la seva filla si retornava. El seu pare no esperava que retornés, i hom digué a Iztaccíhuatl que el seu amant havia mort. Ella morí de dolor. Quan Popocatépetl retornà, ell també morí de dolor. Els déus els convertiren en muntanyes i els cobriren de neu per sempre, per recordar tothom el seu amor.


Cao Pi

Cao Pi (曹丕, 187 - 29 de juny de 226), formalment Emperador Wen de (Cao) Wei (曹魏文帝), nom de cortesia Zihuan (子桓), va néixer al Comtat de Qiao, a la Comandància Pei (modernament Bozhou, Anhui).

Fou el segon fill del polític i poeta xinès Cao Cao i fou el primer emperador i el veritable fundador del regne de Cao Wei, un dels Tres Regnes. Cao Pi, com son pare, fou un poeta. El primer poema xinès utilitzant set síl·labes per línia (七言詩) fou el poema "燕歌行" de Cao Pi. També va escriure més d'un centenar d'articles sobre diversos temes.

Cao Pi era el fill gran de Cao Cao i sa concubina, que més tard es convertiria en la seva esposa era la Princesa Bian. De tots els seus germans, Cao Pi era el més sagaç, i en lloc d'estudiar dur o iniciar-se en afers militars, va ser sempre en la presència de funcionaris judicials amb la finalitat d'obtenir el seu suport. Després de la derrota de Yuan Shao a la batalla de Guandu, agafa com a consort la dama Zhen Luo, vídua de Yuan Xi, fill de Yuan Shao, encara que finalment ella va perdre el seu favor i es va veure obligada a cometre suïcidi. Després d'arribar a emperador, la seua altra favorita, Guo Nüwang, va esdevenir emperadriu.

En 220, Cao Pi forçà a l'Emperador Xian a abdicar el tron i es va proclamar emperador de Wei. Cao Pi continuà la guerra de son pare contra Liu Bei del regne de Shu Han i Sun Quan del regne Wu Oriental, però no va tenir èxit. A diferència de Cao Cao concentrà la major part dels seus esforços en el seu país d'origen, que va prosperar sota el seu domini.


Turó de Castellví

El Turó de Castellví és una muntanya de 461 metres que es troba al municipi de Barcelona, a la comarca del Barcelonès.


Jocs Panafricans de 1978

Els Jocs Panafricans de 1978 van ser la tercera edició dels Jocs Panafricans i es van celebrar entre el 13 de juliol de 1978 i el 28 de juliol de 1978 a Alger, Algèria.


Acord de Nouméa

LAcord de Nouméa fou un acord signat el 5 de maig de 1998 a Nouméa sota el patrocini del primer ministre de França Lionel Jospin i que preveu la transferència de determinades competències de França a Nova Caledònia, amb excepció de les de defensa, seguretat, justícia i moneda.

El 8 de novembre del mateix any l'acord va ser ratificat pel poble neocaledonià amb el 72% de vots favorables (la participació fou del 74% amb un 3% de vots nuls). L'acord també inclou un referèndum que decidirà sobre la independència del país o la permanència en la República, que ha de celebrar-se entre 2014 i 2019.


Agustín Carstens

Agustín Guillermo Carstens Carstens (n. 9 de juny de 1958 a la ciutat de Mèxic) és un economista mexicà, actualment governador del Banc de Mèxic, el banc central de l'Estat. De 2006 al 2009 fou secretari (ministre) d'Hisenda i Crèdit Públic en el gabinet del president Felipe Calderón, i del 2003 al 2006 fou subdirector gerent del Fons Monetari Internacional i tresorer del Banc de Mèxic.

Agustín Carstens és llicenciat en economia de l'Institut Tecnològic Autònom de Mèxic (ITAM), graduat el 1982. Començà a treballar com a intern al Banc de Mèxic, i el 1983 rebé una beca per a estudiar un màsters i doctorat en economia en la Universitat de Chicago. En retornar al Banc de Mèxic, fou nomenat Tresorer General i després Director General d'Investigació Econòmica i Cap del Gabinet de l'Oficina del Governador del Banc de Mèxic. De 1999 al 2000 fou director executiu del Fons Monetari Internacional en representació de Costa Rica, El Salvador, Espanya, Guatemala, Hondures, Mèxic, Nicaragua i Veneçuela. El 2000 fou designat sotssecretari (sotsministre) d'Hisenda i Crèdit Públic de Mèxic, i l'1 d'agost de 2003, com a subdirector gerent del Fons Monetari Internacional (FMI)

El 16 d'octubre de 2006 renuncià al seu càrrec del FMI i fou nomenat Coordinador del Programa Econòmic del president electe de Mèxic, Felipe Calderón, i l'1 de desembre del mateix any, com a secretari (ministre) d'Hisenda i Crèdit Públic. El 9 de desembre de 2009 fou proposat com a governador del Banc de Mèxic, i ratificat pel Senat de Mèxic el 15 de desembre.


Mitjana Industrial Dow Jones

L'índex Mitjana Industrial Dow Jones, també conegut com a Dow Jones Industrial Average ("DJIA"), Dow-30 o informalment "Dow Jones" o "Dow", és el principal índex borsari creat per Charles Henry Dow, editor del diari The Wall Street Journal durant el , i cofundador de l'empresa Dow Jones & Company.

És el segon índex més antic dels Estats Units, després de la Mitjana de Transports Dow Jones o "Dow Jones Transportation Average", també creada per Dow. Mesura com s'han comportat les cotitzacions de les 30 majors empreses que cotitzen a la Borsa de Nova York.

Encara que va néixer amb el nom «industrial», el cert és que en l'actualitat no tots els seus components tenen relació amb la indústria pesant, ja que s'hi han incorporat companyies financeres, farmacèutiques i d'informàtica.

Per compensar els efectes de divisions d'accions i altres ajusts, la mitjana és calculada a escala en relació amb la mesura i importància d'una empresa.

L'índex arribà als 10.000 punts per primer cop, tancant amb 10.006,78 el 29 de març de 1999


Roque Sáenz Peña

Roque Sáenz Peña (Buenos Aires, 19 de març de 1851 - † ídem. 9 d'agost de 1914), fou un advocat, polític argentí i heroi peruà, i combatent voluntari de l'exèrcit peruà a la Guerra del Pacífic (1879-1883). Va exercir la presidència de la Nació Argentina durant els útims anys de la seva vida, entre 1910 i 1914, i és recordat per la sanció de la Llei Sáenz Peña, que va instaurar a l'Argentina el vot universal, secret i obligatori.


Vedella dels Pirineus Catalans

La Vedella dels Pirineus Catalans és un producte amb Indicació Geogràfica Protegida (IGP) que engloba carn de boví de les races rústiques vaca bruna dels Pirineus, aubrac o gasconne, o bé de l'encreuament de mares d'aquestes races d'aquestes races amb mascles de races charolaise, limousine o blonde d'Aquitaine, adaptades a la zona geogràfica de la IGP i encebades segons el mètode de producció tradicional a la zona.

El Consell Regulador Vedella dels Pirineus Catalans es troba a la partida de Sant Esteve de la Seu d'Urgell, a l'Alt Urgell. Els ramaders per totes les comarques pirinenques de Catalunya i la indústria es localitza a la Seu d'Urgell.

La Generalitat de Catalunya va iniciar els tràmits corresponents perquè aquesta IGP sigui una indicació transfronterera que sigui extensiva a tots els Pirineus catalans, tant del sud com del nord. A la Catalunya Nord existeix la IGP Rosée des Pyrénées Catalanes i Vedell des Pyrénées Catalanes i a Catalunya Vedella dels Pirineus Catalans o Ternera de los Pirineos Catalanes.

El DOUE del 5 d'abril de 2016 va publicar la inscripció en el Registre de Denominacions d'Origen Protegides i d'Indicacions Geogràfiques Protegides «TERNERA DE LOS PIRINEOS CATALANES»/«VEDELLA DELS PIRINEUS CATALANS»/«VEDELL DES PYRÉNÉES CATALANES» (IGP).

Aquesta decisió de la Comissió Europea reconeix la primera IGP transfronterera i l'actual IGP engloba les anteriors quatre denominacions. La petició ja es va realitzar l'any 2000, però el Ministeri Francès la va recórrer quan va ser publicada el 2003 al DOUE. L'última petició va ser avalada per reunions entre representants dels ministeris d'Agricultura espanyol i francès, del DARP (Departament català d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació) i de les associacions de productors de vedella dels dos costats de la frontera. Es va acordar dur a terme una sol·licitud conjunta espanyola i francesa.


Pepu Hernández

José Vicente Hernández Fernández, conegut familiarment com a Pepu Hernández, (Madrid, 11 de febrer de 1958) entrenador de bàsquet i polític, va ser el seleccionador de la selecció espanyola campiona del món el 2006 i subcampiona en el campionat d'Europa de 2007. Va entrenar equips com el Joventut de Badalona (2010-2011) o el Club Baloncesto Estudiantes (1994-2005, 2011-2012) de la lliga ACB abans de ser acomiadat d'aquest últim el 2012 donat el pobre joc de l'equip.


France Jamet

France Jamet (París, 1961) és una política francesa d'extrema dreta que està adscrita al Front Nacional des de 1974. És diputada al Consell Regional de Llenguadoc-Rosselló des de 1998. Es presenta com a cap de llista a les Eleccions regionals franceses de 2010 de Llenguadoc-Rosselló pel Front Nacional. És filla del també polític, i també del Front Nacional, Alain Jamet.


Periyar

El Periyar és un riu de Kerala, Índia, el més llarg de l'estat amb 244 km. Abasteix d'aigua les principals ciutats.

Neix als Ghats Occidentals i corre al nord pel Parc Nacional del Periyar fins al Llac Periyar una reserva artificial d'aigua de 55 km² creada el 1895 quan es va construir una presa de la qual l'aigua és desviada del llac cap al riu Vaigai a Tamil Nadu per un túnel que creua els Ghats. Des del llac el riu segueix al nord-oest fins al llac Vembanad i després desaigua a la mar d'Aràbia prop de Kondugalur. A Alwaye el riu es divideix en dues branques, la principal seguint cap a Pallipur i la segona, al sud, subdividida al seu torn en dues branques a Varanpulai, una que es perd a l'estuari entre nombrosos canals i una altra que segueix més al sud fins al llac Tripunathorai on desaigua.

Afluents principals són el Sherdoni, Muthirapuzha, el Mullayar (Mallai), el Cheruthoni, el Perinjankutti (Peringakotai), Mudrapalli, Kundanpara i el Edamala (Eddamalai).

La presa de Idukki, és la segona més gran del món de doble curvatura parabòlica i petit arc, i la primera d'Àsia. Produeix 780 Mw d'electricitat.

El riu està greument contaminant pels abocaments industrials.


Katiuixa

Els llançacoets múltiples Katiuixa (en rus: Катю́ша) BM-8, BM-13 i BM-31 són un tipus d'artilleria de coets construïda i desplegada per la Unió Soviètica a l'inici de la Segona Guerra Mundial. Comparada amb altres tipus d'artilleria, els llançacoets múltiples són capaços d'enviar una devastadora quantitat d'explosius en poc temps, tot i llur baixa precisió, i posteriorment comporten molt de temps de recàrrega. Són relativament febles, però barats i fàcils de produir. Els katiuixes de la Segona Guerra Mundial, que foren la primera artilleria autopropulsada produïda en massa per la Unió Soviètica (i per qualsevol nació per a aquesta fi), normalment són muntats en camions. Aquesta mobilitat dona als katiuixes (i a altres artilleries autopropulsades) un altre avantatge: són capaços d'atacar i moure's abans que l'enemic sigui capaç de contraatacar amb foc de contrabateria. Foren emprats decisivament a la batalla de Stalingrad.

El 21 de juny del 1941 li fou presentada a Stalin aquesta nova arma secreta, a la qual aviat els soldats soviètics donarien el nom de "Katiuixa", i també el de "Maria Ivànovna". Després de l'ordre de produir-los en sèrie i el començament de la invasió alemanya, l'Exèrcit Roig només en disposava de set prototips, de l'arma secreta. El 28 de juny, el capità Ivan Fliórov, un dels més distingits alumnes de l'Acadèmia d'Artilleria, rebia l'ordre de formar amb els set prototips una bateria d'assaig, i es va convertir en el primer comandant d'una bateria de katiuixes.

Les armes Katiuixa de la Segona Guerra Mundial inclouen la llançadora BM-12, la BM-8 lleugera i la BM-31 pesant. Els seus projectils, ideats el 1941 pels científics soviètics Nikolai Tikhomírov i Vladímir Artémiev, tenien calibres de 82 mm, 132 mm, 280 mm i 300 mm i arribaven a una distància de 5 o 6 km. Podien llançar setze projectils simultàniament.

Les tropes de l'Exèrcit Roig adoptaren el nom de la popular cançó de guerra de Mikhaïl Issakovski "Katiuixa", sobre una noia que enyora el seu amat absent, que és lluny de casa, fent el servei militar. "Katiuixa" és un diminutiu afectiu del nom rus "Kàtia", forma familiar de "Iekaterina" (Caterina).


Plaça de toros de les Arenes

La Plaça de toros de les Arenes fou una plaça de toros situada a la plaça d'Espanya de Barcelona on es va practicar la tauromàquia entre el 29 de juny de 1900 i el 19 de juny de 1977. Després de la reforma integral de l'edifici l'any 2011 es va reobrir com a centre comercial amb el nom de Les Arenes.

Fou construïda amb el tradicional estil neomudèjar per l'arquitecte August Font i Carreras.


Des de la seva fundació el 1911, lAssociació Americana d'Observadors d'Estrelles Variables (de l'anglès American Association of Variable Star Observers, AAVSO) ha coordinat, recollit, valorat, analitzat, publicat i arxivat observacions d'estrelles variables en gran manera les observacions formulades pels astrònoms aficionats i fa que els registres a disposició dels astrònoms professionals, investigadors i educadors. Aquests registres estableixen corbes de llum que representen la variació de brillantor d'una estrella en el temps.

Donat que els astrònoms professionals no tenen el temps o els recursos per controlar totes les estrelles variables, l'astronomia és una de les poques ciències on els aficionats poden fer una veritable contribució a la investigació científica. La base de dades internacional de l'AAVSO compta actualment amb més de 12 milions d'estrelles variables amb estimacions que es remunten a més de 100 anys. Rep anualment més de 500.000 observacions d'uns 2.000 observadors professionals i aficionats.

L'AAVSO també és molt activa en l'educació i la difusió al públic. Se celebren periòdicament tallers de formació ciutadana per a la ciència i la publicació de documents amb els aficionats com coautors. Va ser pionera en el modern model de professionals i aficionats que treballen al costat un de l'altre com a membres de l'equip que fa l'anàlisi de les dades, en contraposició amb el vell model dels professionals com a mentors dels aficionats que simplement proporcionen assistència d'observació. Així mateix, l'AAVSO ha desenvolupat la pràctica del currículum en Astrofísica (amb el suport de la National Science Foundation).

La directora de l'AAVSO durant moltes dècades va ser Janet Mattei, qui va morir el març de 2004 de leucèmia.

L'AAVSO va estar ubicada al Harvard College Observatory de 1911 a 1956, llavors va passar al voltant de Cambridge, abans de comprar el seu primer edifici el 1985 – El Centre de Dades i Recerca Astronòmic Clinton B. Ford. El 2007, l'AAVSO comprà i es traslladà als recentment desocupats locals de la revista Cel i Telescopi.


Minnie Mouse

Minnie Mouse és la companya del Ratolí Mickey, un personatge de Walt Disney i Ub Iwerks. És l'eterna parella de Mickey Mouse creats tots dos el 1928 i juntament amb ell va debutar en Plane Crazy, el 15 de maig de 1928 tot i que va aconseguir l'èxit junt amb Mickey al tercer capítol “Steamboat Willie”.

La tira còmica de "Mickey Mouse" "The Gleam" (publicada el 19 de gener al 2 de maig de 1942) per Merrill De Maris i Floyd Gottfredson li van donar per primer cop el seu nom complet com a Minerva Mouse, tot i que rarament s'utilitza.

Juntament amb Mickey va ser creats per substituir a "Oswald the Lucky Rabbit" (Oswald, el conill afortunat) i els secundaris de la seva sèrie. Van ser una gran elecció, ja que els personatges no només van funcionar a la perfecció entre l'audiència de Disney, sinó que amb els anys Mickey es va anar consolidant fins al punt de tindre la seva pròpia entitat i convertir-se en un ídol i inspiració pels nens i adults.

El 22 de juny de 2017, es va anunciar que Minnie, al costat de "Weird Al" Yankovic, Zoe Saldana i Lin-Manuel Miranda, rebrien la seva pròpia estrella al Passeig de la Fama de Hollywood el 2018.


Preste Joan

El Preste Joan, també conegut com a prevere Joan, va ser un personatge molt popular a l'Europa dels segles a . Es diu que era un patriarca, d'aquí el seu títol de "Preste" (del francès "prestre" i aquest del llatí "presbyter"): sacerdot, que presideix la celebració de la missa o d'altres actes litúrgics), i rei cristià que dirigia una nació cristiana aïllada entre musulmans i pagans a l'Orient. Els annals escrits d'aquest regnat consisteixen en col·leccions de fantasia popular medieval. Suposadament descendia dels tres Reis d'Orient, i era un mandatari generós i un home virtuós, que regia un territori ple de riqueses i estranys tresors, on es trobava el Patriarcat de Sant Tomàs. El seu regne contenia meravelles com un mirall a través del qual podia veure totes les seves províncies; de la faula original va derivar la "literatura especular" de la baixa edat mitjana i el Renaixement. En aquesta, els regnes de cada príncep eren censats i els seus deures fixats.

La primera vegada que s'esmenta aquest personatge és a la crònica del bisbe alemany Otto de Freising. Inicialment, es creia que el regne del Preste Joan es trobava a l'Índia. Corria aleshores la creença molt divulgada que els cristians nestorians havien tingut èxit en evangelitzar aquestes terres, i estaven regits per un sacerdot-rei anomenat Joan. Probablement els viatges de Tomàs apòstol, documentats en obres com els "Fets de Tomàs ", van servir de germen per a la llegenda. Després de l'arribada dels mongols al món occidental, es va situar el rei a Àsia Central. Eventualment, exploradors portuguesos es van convèncer que l'havien trobat a Etiòpia. L'emperador romà d'Orient i el Papa havien rebut diversos missatges d'aquesta figura misteriosa, en els quals ell mateix descrivia la grandesa i la riquesa dels seus feus.

El regne del Preste Joan va ser objectiu d'una recerca, que va disparar la imaginació de generacions d'aventurers, però estava fora del seu abast. Representava un símbol de la universalitat de l'església per als cristians europeus, que transcendia la cultura i la geografia per abastar tota la humanitat, en temps en què la tensió ètnica i interreligiosa convertien aquesta visió en un fet molt improbable.

Segons la tradició esotèrica cristiana, els Reis Mags, que a l'evangeli apareixen com a «magistrats (d'on es va traduir erròniament per 'mags') d'Orient», procedien del regne del Preste Joan, que vivia en un indret d'Àsia on Parsifal va portar el sant Graal tret de Monsalvat.

El nom "Joan" (Iohan) donat a aquest personatge llegendari deriva del títol donat als monarques búlgars, tàrtars i mongols: jan (normalment escrit "kan" o "khan"), ja que, en efecte, hi va haver alguns jans tàrtars i mongols que van adoptar el cristianisme nestorià a l'edat mitjana prèviament a la formació de l'Imperi Mongol per part de Gengis Khan, però, tal com va observar el viatger italià Giovanni Pian de Carpini, ja al amb prou feines hi havia cap tolerància per als cristians, i els nestorians estaven ja en decadència precisament per l'ascens de Gengis Khan, que va haver de lluitar amb rivals que practicaven una síncresis de cristianismes nestorians i xamanisme.

La llegenda del Preste Joan va influir en els viatges d'exploració de la baixa edat mitjana. Quan al els portuguesos van entrar en contacte amb el regne cristià d'Etiòpia, a l'Àfrica, van pensar que havien trobat aquest regne, considerant al Negus o Negus negusti (Rei de reis) etíop com el mític Preste Joan. Altres llegendes identifiquen Preste Joan amb Joan apòstol perquè basant-se en el capítol 21 de l'evangeli de Joan, assumeixen que Joan Apòstol no va morir mai i que seguia viu a l'edat mitjana. El preste Joan podria haver estat algun dels monarques de l'Etiòpia cristiana.

Al fons notarial de Tortosa de l'Arxiu Comarcal del Baix Ebre es conserva la primera còpia catalana del text, que data del 1383 i va ser escrita pel notari Jaume Despont. L'erudit local Enric Bayerri va publicar-ne una transcripció el 1925, malgrat que no va identificar la narració amb la història del preste.


Don Juan Tenorio

Don Juan Tenorio és una peça teatral en castellà escrita per José Zorrilla i classificada dins del romanticisme. Fou publicada l'any 1844. Està basada en l'exitosa peça teatral "El burlador de Sevilla y convidado de piedra" (1630), el protagonista de la qual es diu don Juan Tenorio i atribuïda a Tirso de Molina. El personatge de dom Joan ha esdevingut un mite en la cultura en castellà.

L'obra consta de dues parts i transcorre l'any 1545, sota el regnat de l'Emperador Carles, a la ciutat de Sevilla. La primera part, dividida en quatre actes, ocorre una nit durant el Carnestoltes i la segona, dividida en tres actes, en un cementiri, una nit cinc anys més tard.


Moto Hagio

Moto Hagio (萩尾望都, "Hagio Mōto") és una dibuixant de manga shōjo, nascuda el 12 de maig de 1949 en Ōmuta, Fukuoka.

Debutà als 20 anys amb "Lulu to Mimi". A pesar de ser considerada una de les creadores del shōnen ai, en la seva obra ha tractat una gran varietat de temes, des de la ciència-ficció i el misteri fins a les comèdies romàntiques. Forma part del dit Grup del 24.

Dintre de la seva prolífica producció, mereixen esmentar-se "Pō no Ichizoku" ("La família Poe", 1972-1976 en "Shōjo Comic"), "11nin iru!" ("Són onze!", 1975 en "Bessatsu Shōjo Comic"), "Thomas no shinzō" ("El cor de Thomas", 1973-1976 en "Shōjo Comic") i, més recentment, "Zankoku na kami ga shihai suru" ("Un Déu cruel governa els cels", 1992-2001 en "Petit Flower"), que tracta l'abús paternal i l'homosexualitat.

El manga 11-nin Iru! ha estat el primer manga d'aquesta autora que ha estat publicat a Espanya per l'editorial Tomodomo al 2016, tot i que ja havia estat distribuïda i emesa la pel·lícula anime per Jonu Media.

En l'actualitat Hagio viu a Saitama.


International German Open 2009

El Torneig d'Hamburg 2009, també conegut com a International German Open 2009, és una competició tennística que es juga sobre terra batuda. És la 102a edició del torneig i forma part de les sèries 500 de la ATP. Es juga a l'Am Rothenbaum d'Hamburg, Alemanya, entre el 20 i el 26 de juliol del 2009.


Fourme d'Ambert

El fourme d'Ambert (o "forma d'Embèrt" en occità) és un formatge francès de la regió d'Alvèrnia (i també del departament del Loira), creat, en el seu origen, als voltants d'Embèrt ("Ambert" en francès) (Puèi Domat) amb denominació AOC des del 9 de maig de 1972, compartint AOC amb la fourme de Montbrison. «Fourme d'Ambert o fourme de Montbrison» va ser reconegut com a DOP a nivell europeu pel Reglament de la Comissió n.º 1263/96, d'1 de juliol. El 22 de febrer de 2002 dos nous decrets d'AOC van separar els dos productes en dues AOC diferents, de manera que el "fourme d'Ambert" es beneficia d'una AOC pròpia.


Riuet del Convent

El Riuet del Convent, o Riera de Gironella, és un riu afluent de la Noguera Ribagorçana. Es forma dins de l'antic terme de Malpàs, i passa després a l'antic terme del Pont de Suert, des del 1970 tots dos agrupats en el municipi actual del Pont de Suert, sempre a l'Alta Ribagorça.

El barranc es forma a prop i al nord-est de la cruïlla entre la carretera N-260 i la LV-5212, que mena al poble de Malpàs, per la unió de dos barrancs: el de de Viu, que ve del sud-est, i el de Malpàs, que procedeix del nord. El seu curs, força sinuós, emprèn la direcció general sud-oest, i marca una profunda i estreta vall, per la qual discorre la carretera N-260, paral·lela al riu quasi tota l'estona.

Poc després de formar-se, rep per la dreta el Canal de la Paga, i ja no en rep cap més de significatiu, a causa de la forma tancada de la vall, que no dona lloc a barrancs gaire destacats i, en canvi, sí molts de petits.

S'abocava en la Noguera Ribagorçana a prop i al sud-oest del monestir de Santa Maria de Lavaix, però actualment va a parar a una de les cues del pantà d'Escales, a llevant del monestir que dona nom al riuet.


Nino Nanetti

Nino Nanetti (? - Santander, 1937) fou un comunista italià, voluntari i comandant de milícies durant la Guerra Civil espanyola, que va ser dirigent de les Joventuts Social-Comunistes italianes.

En les primeres setmanes de la guerra civil lluità al front d'Aragó, arribant a dirigir la centúria Gastone Sozzi.

Va estar després a París, ajudant en la inscripció de voluntaris per a les Brigades Internacionals, passant després a Albacete, on eren instruïdes.

El 31 de desembre de 1936 substituí Barceló, ferit, al capdavant de la 35a brigada, situada entre Valdemorillo i Villafranca del Castillo i participà en la tercera fase de la batalla de la carretera de La Corunya (del 3 a l'11 de gener de 1937), on tingué una actuació destacada.

El dia 13 de març de 1937 substituí Lacalle com a cap de la 12a Divisió, participant en la batalla de Guadalajara per l'ala esquerra de l'atac republicà. A mitjans de maig ha de deixar el seu lloc en la 12a Divisió en ser enviat al front del Nord.

Al Nord, després de diversos dies sense comandament pel que sembla per certa oposició dels polítics bascos, dirigí la 6a brigada basca des de mitjans de juny, participant en la defensa de Bilbao. Després de la caiguda de la ciutat el 19 de juny, substituí Vidal com a cap de la 2a Divisió basca. Va caure ferit a Zalla el 21 de juny, sent evacuat a l'hospital de Santander, on va morir el 19 de juliol de 1937.


Dia de Canàries

El 30 de maig és reconegut com el Dia de Canàries. Aquest és un dia festiu en totes les illes de Canàries, en el qual se celebren tot tipus d'activitats culturals i d'oci, així com diversos actes del Govern de Canàries i dels Cabildos insulars de cada illa; així mateix, el President de Canàries lliura en una gal·la institucional els Premis Canàries i les Medalles d'Or com colofó de les activitats que s'han desenvolupat en totes les illes.

Es commemora amb aquest dia, l'aniversari de la primera sessió del Parlament de Canàries, portada a terme el 30 de maig de 1983, uns deu mesos després de publicar-se l'Estatut d'Autonomia de Canàries per el Butlletí Oficial de l'Estat. Aquest primer parlament va ser presidit per Pedro Guerra Cabrera.

L'Estatut de Canàries es va publicar el 10 d'agost de 1982, i, a semblança d'altres estatuts de les altres comunitats autònomes d'Espanya, reconeixia una major autogestió de l'arxipèlag canari dins d'Espanya.

Com antecedents, l'intent de dotar a Canàries d'un Govern autònom es remunta a la Segona República, no obstant això es va posposar per la Guerra Civil i la dictadura franquista; passats 46 anys, Canàries va poder comptar amb un Govern de Canàries el 10 d'agost de 1982 després de la volta de la Democràcia a l'Estat espanyol.


Memphis Open

El torneig de Memphis, oficialment conegut com a Memphis Open, és un torneig de tennis professional que es disputa anualment sobre pista dura al Racquet Club of Memphis de Memphis, Tennessee, Estats Units. Va desaparèixer l'any 2017 quan es va traslladar a Nova York.
El torneig masculí va entrar al circuit ATP l'any 1976 quan es va traslladar a Memphis. Prèviament se celebrava a Salisbury, Maryland amb el nom de "U.S. Indoor Championships". També ha tingut els noms de "Kroger St. Jude Championship", "Volvo Championships" i l'actual "Regions Morgan Keegan Championships" des del 2005. Pel que fa al torneig femení, l'any 2002, Memphis va adquirir els drets del torneig celebrat a Oklahoma City i fou reanomenat "Cellular South Cup". A partir de llavors es van disputar conjuntament amb el nom de "Regions Morgan Keegan Championships & Memphis International" fins al 2013. L'any 2014 es va desplaçar el torneig masculí i femení a Rio de Janeiro, però finalment es va poder mantenir l'esdeveniment per la categoria masculina baixant de categoria a sèries 250 amb el nom de "U.S. National Indoor Tennis Championship". En el 2015 va adquirir la denominació actual. En les darreres edicions s'anomenà "Regions Morgan Keegan Championships".


Els professionals

Els professionals (títol original en anglès "The Professionals") és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Brooks i estrenada l'any 1966. Ha estat doblada al català.


Sleepy Hollow

Sleepy Hollow és una pel·lícula de terror de 1999 dirigida per Tim Burton, que narra la llegenda del cavaller sense cap, agafant com a base la història de Washington Irving, “La llegenda de Sleepy Hollow”. La música de la pel·lícula va ser composta per Danny Elfman i va ser rodada en els Leavesden Film Studios. Va ser premiada amb un Oscar a la millor direcció artística.


HD 164427 b

HD 164427 b és una nana marró de massa mínima uns 46 cops la de Júpiter. Orbita a aproximadament mitja unitat astronòmica de la seva estrella HD 164427. La separació angular entre la nana marró i la nana groga, vista des de la Terra, és d'11,76 mil·liarcsegons. Necessita 108,55 dies a orbitar excèntricament HD 164427. Té una semi-amplitud molt elevada de com a mínim 1.400 m/s.


Assemblea Federal de Suïssa

LAssemblea Federal de Suïssa (alemany "Bundesversammlung"; francès, Assemblée fédérale; italià Assemblea federale; romanx "Assamblea federala") és el poder legislatiu i l'autoritat suprema de Suïssa. L'Assemblea està formada per dos cambres d'igual importància:

* el Consell Nacional de Suïssa, coneguda com la cambra baixa, representa al poble (200 diputats, repartits proporcionalment segons la població de cada cantó).
* el Consell dels Estats de Suïssa, coneguda com la cambra alta, representa els cantons (46 diputats, 2 per cantó i 1 per cada semi cantó Obwalden, Nidwalden, Basilea-Ciutat, Basilea-Camp, Appenzell Ausser-Rhoden i Appenzell Inner-Rhoden sense importar la seva població.

Els dos Consells es reuneixen separadament la major part del temps, encara que qualsevol decisió requereix l'acord de les dues càmeres. Per a algunes decisions, com l'elecció del Consell Federal de Suïssa, del Canceller de la Confederació, dels jutges del Tribunal federal o del general de l'exèrcit en cas de guerra o crisi greu, les dues cambres es reuneixen simultàniament. Generalment les dues càmeres es reuneixen quatre vegades a l'any.


Curro

Curro és el nom de la mascota de l'Exposició Universal de Sevilla de 1992. Fou dissenyada per Heinz Edelmann i resultà la guanyadora d'un concurs en la que s'hi presentaren 23 dissenys més.

Curro és un ocell amb potes d'elefant, amb una gran cresta multicolor que fa referència als cinc continents. El nom de "Curro" es deu a la forma familiar d'Andalusia a anomenar així als anomenats Francisco. La mascota es donà a conèixer el 14 de març de 1989 a Madrid i es presentà oficialment el 20 d'abril de 1990 a Sevilla. Curro tingué una gran popularitat, esdevenint una potent imatge publicitària de l'esdeveniment.


Vicepresidència del Govern de Catalunya

La Vicepresidència del Govern de Catalunya és un càrrec de la Generalitat de Catalunya creat amb l'article 15 de la Llei 13/2008, del 5 de novembre, de la presidència de la Generalitat i del Govern. Aquesta llei preveu la possibilitat de nomenar un vicepresident o vicepresidenta del Govern, sempre que no hagi estat nomenat un Conseller Primer. El vicepresident del govern forma part del Govern i és titular de la conselleria que el president determini; en l'actualitat, la Conselleria de la Vicepresidència.

L'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 2006 determina que el Govern de Catalunya es compon del President de la Generalitat de Catalunya, optativament d'un Conseller Primer i la resta de Consellers. El fet de no haver estat designat cap Conseller Primer en la VII legislatura del Parlament de Catalunya, permet considerar el Conseller de la Vicepresidència com el segon càrrec en importància.


Julio Palau Lozano

Julio Palau Lozano (Alginet, 1925 - 7 de novembre de 2015) va ser un destacat pilotaire valencià d'Escala i corda conegut com a Juliet d'Alginet. És un dels cinc únics pilotaires que té foto penjada a la "Galeria d'Honor" del Trinquet de Pelayo (València). Es retirà el 1968, i té quatre fills pilotaires: Salva Palau, Julio, Guillem i Adolfo.

Debutà als 15 anys de la mà del trinqueter del seu poble, el "tio Toles" (Batiste Toles), on guanyà el 90% de les partides disputades. Les seues primeres eixides foren als trinquets d'Algemesí, Alzira, Guadassuar i Carcaixent, on va veure augmentat el seu prestigi. Amb 20 anys ja era nom destacat als trinquets, i guanyà Quart després d'una igualada a 55 punts.

Va ser un "escalater" cap de cartell a Pelayo, destacant per la seua col·locació i esperit competitiu, amb els quals suplia un físic esquifit i no gaire fort, i una esquerra minsa. D'ell es deia que la pilota sempre li anava a les mans, i era això justament el que ell procurava evitar als rivals, enviant la pilota al rival més feble o als raconets.

El 1952, l'organització del primer Campionat Nacional d'Escala i Corda li assignà un "mitger" de poques garanties, motiu pel qual es negà a participar-hi i fou sancionat. El 1960 se li va concedir la medalla al Mèrit Esportiu al trinquet de Pelayo. Justiniano Latorre Rubio li dedicà un pasdoble titulat "Juliet" ("Juliet el pilotari"). Ismael Latorre Mendoza és considerat el seu fotògraf. També se li ha dedicat un carrer al seu poble natal i el 1999 va ser nomenat fill predilecte de la vila. Va morir a Alginet el 7 de novembre de 2015, a punt de fer 90 anys.


Rhodri Morgan

Hywel Rhodri Morgan (nascut el 29 de setembre de 1939) és un polític gal·lès i el segon Primer secretari per Gal·les i el primer a portar el títol de Primer ministre de Gal·les, que ocupà del 2000 al 2009. Membre del Partit Laborista Gal·lès, és Membre de l'Assemblea per Cardiff Oest d'ençà 1999. Ha estat el Primer Ministre que més temps ha estat al poder fins a l'actualitat, servint de manera contínua durant 9 anys i 10 mesos.


Zattoo

Zattoo és un sistema propietari de televisió peer-to-peer per Internet ("P2PTV") que actualment s'enfoca en canals de televisió europeus, contingut amb llicència, i DRM. Els desenvolupadors d'aquest projecte són programadors i investigadors basats a Ann Arbor (Michigan, EUA), amb oficines corporatives a San Francisco i Zuric. Des del desembre de 2006, el producte és públic en versió beta. El reproductor es basa en H.264, i és compatible amb Mac OS X, Linux, Windows 2000, Windows XP i Windows Vista. Necessita un mínim de 500 kbit/s d'amplada de banda de baixada al costat del client.


Consello de Galiza

El Consello de Galiza (en català "Consell de Galícia") va ser una entitat política gallega que es va constituir el 15 de novembre de 1944 a Montevideo i que pretenia aglutinar els diputats gallecs, més enllà de partits polítics, per dotar Galícia d'un òrgan polític a l'exili. Va pretendre actuar com un Govern Gallec a l'exili, legitimat per l'Estatut d'autonomia del 1936 però sense arribar a constituir-se formalment com la Xunta que es preveia a l'Estatut.

La iniciativa va ser de Castelao, influït per José Antonio Aguirre, el lehendakari a l'exili. El primer president en va ser el mateix Castelao; a més estava format per Antón Alonso Ríos, Ramón Suárez Picallo i Elpidio Villaverde. Més tard s'hi va integrar Alfredo Somoza Gutiérrez


A de barca

A de barca és una obra ideada per l'artista barceloní Joan Brossa i realitzada el 1996 per l'escultor sabadellenc Antoni Marquès. Està situada al parc de Catalunya de Sabadell, al Vallès Occidental. Es tracta d'un veler amb una gran lletra "A" majúscula en forma de vela de vaixell. L'obra representa la literatura guiant el curs de la vida. Està realitzada en bronze, zinc, estany i alumini. Té una alçada de 7,20 metres, 1,47 metres d'amplada i 4,34 metres d'eslora de la barca. A banda de l'escultura "A de barca", al parc de Catalunya també hi ha l"'Arbre de ferro", d'Antoni Marquès, i "L'home de bronze", dedicada a Antoni Farrés i Sabater, alcalde de Sabadell entre els anys 1979 i 1999, obra d'Agustí Puig.


Quadrat d'or

El Quadrat d'or és la zona de l'Eixample de Barcelona situada al voltant del Passeig de Gràcia i delimitada entre el carrer Aribau i Passeig de Sant Joan, i des de les rondes de Sant Pere i Universitat a la Diagonal en la part superior la qual té forma de quadrat i acull un ric patrimoni arquitectònic. El nom prové de l'exposició del mateix nom sobre l'arquitectura modernista d'aquesta zona realitzada l'any 1990 dins les activitats de l'Olimpíada Cultural dels Jocs Olímpics de Barcelona 92.

Situat en el context de la riquesa burgesa en la qual cresqué l'Eixample, el Quadrat d'Or guarda exponents molt importants de l'arquitectura modernista catalana barcelonina de començament del . Així podem trobar la Casa Batlló, d'Antoni Gaudí i Cornet, la Casa Amatller, de Josep Puig i Cadafalch, la Casa Lleó Morera, de Lluís Domènech i Montaner; la Casa Milà (altrament dita La Pedrera) obra també d'Antoni Gaudí i Cornet; la Casa Terrades (coneguda com la Casa de les Punxes) obra també de Josep Puig i Cadafalch; la Casa Macaya, també obra de Josep Puig i Cadafalch; o també l'Editorial Montaner i Simón, de Lluís Domènech i Montaner, que des de juny de 1990 i després d'una restauració dels arquitectes Roser Amadó i Lluís Domènech i Girbau acull la seu de la Fundació Antoni Tàpies.


Pialí Baixà

Pialí Baixà, Piyale Pasha o Pialí Paixà (voltants de 1515- 20 o 21 de gener de 1578, fou un almirall (Kapudan paixà, l'equivalent a comandant de la flota) otomà entre 1553 i 1567 i un Visir otomà després de 1568. Era originari de Tolna (Hongria) i d'origen croata.


Ourthe

L'Ourthe (en való "Aiwe d'Oûte") és un riu de Bèlgica de 165 km que neix al lloc dit "Engreux" del municipi d'Houffalize de la confluència de l'Ourthe Occidental que neix a Ourt, un nucli de Libramont, i de l'Ourthe Oriental que neix a Ourthe, un nucli de Gouvy a la província de Luxemburg. Desguassa al Mosa a Lieja.


El Partit dels Treballadors d'Espanya-Unitat Comunista va ser un partit polític espanyol. Va ser fundat per Santiago Carrillo i els seus seguidors després del seu abandó del Partit Comunista d'Espanya a l'octubre de 1985. Carrillo va inscriure a la seva formació amb el nom de "Partit Comunista d'Espanya (Marxista-Revolucionari)", per a més tard utilitzar el nom de PTE-UC.

No ha de confondre's amb el Partit del Treball d'Espanya, partit polític maoista amb certa implantació durant la dècada de 1970. Tampoc amb el Partit dels Treballadors d'Espanya (PTE-ORT), fruit de la unificació del Partit del Treball d'Espanya amb l'Organització Revolucionària dels Treballadors (ORT) i que va desaparèixer en 1980. Ni tampoc amb la coalició electoral de 1980 Unitat Comunista, germen del Partit Comunista d'Espanya Unificat (PCEU) que es va integrar en el Partit Comunista dels Pobles d'Espanya (PCPE) en 1984.


Marc Fanni

Marc Fanni (en llatí "Marcus Fannius") va ser un magistrat romà del segle II aC. Formava part de la gens Fànnia, una gens romana d'origen plebeu.

Va ser un dels jutges de la causa coneguda per "Quaestio de Sicariis" on s'acusava Sext Rosci d'Amèria d'haver mort el seu pare, l'any 80 aC. Rosci va ser defensat per Ciceró, i encara es conserva el discurs de defensa, "Pro Roscio Amerino".


Richard Gasquet

Richard Gasquet (Besiers, 18 de juny de 1986) és un jugador de tennis professional francès tot i que actualment resideix a Neuchâtel (Suïssa). El seu millor resultat en el rànquing individual és la setena posició aconseguida l'any 2007.

En el seu palmarès destaca el títol de dobles mixts Roland Garros 2004 amb la italiana Tatiana Golovin com a parella, i també la medalla de bronze de dobles masculins en els Jocs Olímpics de Londres (2012) amb Julien Benneteau.