Barret de copa

Barret de copa (títol original en anglès Top Hat) és una pel·lícula dirigida l'any 1935 per Mark Sandrich. La partitura és d'Irving Berlin i la parella protagonista és Ginger Rogers i Fred Astaire.

Segurament és la més popular de la fructífera i reeixida col·laboració entre Fred Astaire i Ginger Rogers durant els anys trenta. Una meravellosa comèdia musical que va comptar amb brillants diàlegs. Va obtenir 4 nominacions als Oscars: millor pel·lícula, direcció artística, direcció de ball i millor cançó.

"L'alegre divorciada" ja va ser un producte fet a la seva mida i després, van venir títols com "Roberta", "Seguim la flota" i aquest "Barret de copa", que va consolidar una col·laboració que va fer història. Darrere l'obra hi ha la partitura d'Irving Berlin, amb cançons com el cèlebre "Cheek to Cheek".


Electric Arguments

Electric Arguments és el tercer àlbum de l'ex Beatle Paul McCartney i el productor Youth sota el pseudònim de The Fireman, publicat el 2008

L'àlbum fou enregistrat en tretze dies durant el període de quasi un any. Electric Arguments és el tercer àlbum de The Fireman i és molt innovador, ja que és el primer que compta amb veus, ja que els anteriors àlbums havien estat únicament de música ambiental.

El 5 de juliol, Paul McCartney va donar el tema "Lifelong Passion (Sail Away)" per la gala benèfica d'Adopt-A-Minefield, una organització en contra de les mines antipersona.

El 29 de setembre la cançó "Nothing Too Much Just Out Of Sight" fou emesa al programa de BBC Radio One de Zane Lowe, essent així emès per primer cop. A més des del 8 d'octubre de 2008, aquesta mateixa cançó pot ésser descarregada del web musical NME


Riera de Madrona

La Riera de Madrona és un corrent fluvial afluent per l'esquerra del Segre que transcorre pràcticament en la totalitat del seu curs per la comarca del Solsonès. De direcció predominant cap a ponent, el seu curs té una longitud de 22 km. fins al punt on desguassa al pantà de Rialb quan aquest es troba totalment ple i de 25,6 km. fins a la seva confluència amb el Segre.

Neix a 893 msnm al vessant nord-oest del Torregassa, al poble de Clarà (municipi de Castellar de la Ribera). De direcció global cap a l'oest, al llarg del seu curs rep les següents denominacions:
:* Sargueres de l'Alcerà, fins a la seva confluència amb la Rasa de la Casanova.
:* Rasa del Pujol, fins a la seva confluència amb la Rasa de Vilaginés.
:* Barranc de Pinell o Riera de Pinell, fins a la confluència amb el Barranc de Sant Tirs.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Revolutionary Road

Revolutionary Road és una pel·lícula nord-americana del 2008 basada en la novel·la homònima de Richard Yates. L'adaptació és dirigida per Sam Mendes i interpretada per Leonardo DiCaprio i Kate Winslet.


Club Deportivo Logroñés

El Club Deportivo Logroñés va ser un club de futbol de la ciutat de Logronyo, La Rioja. Va ser fundat el 30 de maig de 1940. En el 2009, després de ser exclòs del grup XVI de la Tercera Divisió per una doble incompareixença, no es troba inscrit a cap competició.

El club exercia de local a l'Estadi Las Gaunas, que va ser inaugurat el 28 de febrer de 2002 i que té una capacitat per a 16.000 espectadors.

Entre els anys 1987 i 1997 visqué la seva millor època amb nou temporades a Primera Divisió.


Brachycephalus hermogenesi

Brachycephalus hermogenesi és una espècie de granota de la família "Brachycephalidae" que viu al Brasil.

Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.


Leonie Rysanek

Leonie Rysanek (Viena, 14 de novembre de 1926 -7 de març de 1998) va ser una soprano austríaca.

Va estudiar al Conservatori de la seva ciutat nadiua amb A. Jerger i el baríton Rudolf Grossmann, amb el qual es casà. Va debutar a Innsbruck, interpretant el paper d'Aghate de "Der Freischütz" de Weber. Del 1950 al 1952 va pertànyer la companyia de l'Òpera de Sarrebrück. Llur interpretació del paper de Sieglinde de "Die Walküre" a la reobertura del Festival de Bayreuth el 1951 li va obrir les portes dels més importants teatres europeus, com la Staatsoper de Munic (1954), el Covent Garden (1953-1955), Milà, París o San Francisco (1957-1960).

Va debutar al Metropolitan amb "Macbeth", de Verdi, el 1959. Va interpretar els papers wagnerians d'Elsa ("Lohengrin"), Elisabeth ("Tannhäuser"), Senta ("Der fliegende Holländer") i Kundry ("Parsifal"), al centenari de la seva estrena a Bayreuth. Va ser considerada una de les millors intèrprets straussianes de la segona meitat del (L'Emperadriu de "La dona sense ombra", l'Ariadna d"Ariadne auf Naxos", la Crisotemis d"'Elektra", la Mariscala de "El cavaller de la rosa", l'Helena a "Die Ägyptische Helena" i "Salome").

La seva germana, Lotte Risanek, també va ser soprano.


Julie Bresset

Julie Bresset (Saint-Brieuc, 9 de juny de 1989) és una esportista francesa que competeix en ciclisme de muntanya en la disciplina de camp a través.

Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla d'or en la prova de camp a través. Ha guanyat 5 medalles al Campionat Mundial de Ciclisme de Muntanya entre els anys 2011 i 2013, i una medalla d'or al Campionat Europeu de Ciclisme de Muntanya de 2011.


Pavillón do Gatañal

El Pavillón do Gatañal és un pavelló poliesportiu situat a la parròquia de Darbo, al municipi de Cangas, a la província de Pontevedra. En ell hi juga els seus partits com a local el Club Balonmano Cangas.

Les instal·lacions es van construir el 1993 principalment per a la pràctica d'handbol. Té capacitat per a uns 2.500 espectadors asseguts, arribant als 3.000 comptant les places dempeus. El pavelló té gimnàs, sala de premsa i les instal·lacions dels clubs locals.


Quint Marci Barea Sura

Quint Marci Barea Sura ("Quintus Marcius Barea Sura") va ser un senador romà del segle I.

Sura era membre de la gens Màrcia, i fill del cònsol sufecte Quint Marci Barea Sorà. El seu germà va ser el cònsol sufecte Quint Marci Barea Sorà. Sura va ser el pare de Màrcia Furnil·la, la darrera esposa de Tit, i l'avi maternal de Trajà a través de la seua altra filla Màrcia. La seua esposa va ser Antònia Furnil·la.


Comunitat de comunes Vexin-Val de Seine

La Comunitat de comunes Vexin-Val de Seine (oficialment: "Communauté de communes Vexin-Val de Seine") és una Comunitat de comunes del departament de la Val-d'Oise, a la regió de l'Illa de França.

Creada al 2005, està formada per 26 municipis i la seu es troba a Magny-en-Vexin.


Baron Corbin

Thomas Pestock (Lenexa, 13 de setembre de 1984) és un exjugador de futbol americà, un boxejador retirat i lluitador professional estatunidenc que treballa actualment per a la WWE en la seva marca SmackDown sota el nom de Baron Corbin.


Jacinta Coleman

Jacinta Coleman ("Jacinta Gray" de casada) (Auckland, 17 de juliol de 1974 - Tauranga, 27 de juny de 2017) va ser una ciclista neozelandesa, que participà en els Jocs Olímpics d'estiu de 2000.

Va estar casada, i posteriorment es divorcià, amb el també ciclista Jay Sweet. Va morir a conseqüència d'un càncer de còlon.


La Resolució 1075 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat l'11 d'octubre de 1996 després de reafirmar la Resolució 696 (1991) i totes les resolucions següents sobre Angola, el Consell va assignar tasques posteriors a UNITA i va estendre el mandat de la Tercera Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM III) fins l'11 de desembre de 1996.

El 2 d'octubre 1996 es va celebrar una cimera de la Comunitat per al Desenvolupament de l'Àfrica Austral (SADC) de política, defensa i seguretat celebrada a la capital d'Angola, Luanda. Una delegació de la SADC també va participar en les deliberacions del Consell de Seguretat a Angola. Era important que totes les parts adherides al pla de pau a Angola, incloent el Protocol de Lusaka, respectin els drets humans i la presència de les Nacions Unides per aplicar els acords.

Es va expressar preocupació per la manca d'avenços en el procés de pau en els últims tres mesos. Els retards en la desmobilització de les tropes d'UNITA significa que el procés va amb retard, avançant amb encara més dificultats durant l'estació plujosa. Els retards, sobretot d'UNITA, eren inacceptables per al Consell. No obstant això hi ha passos positius com l'arribada dels generals de la UNITA per servir a l'exèrcit unificat, l'aquarterament de 63.000 soldats, el lliurament d'armes pesades, la selecció de 10.000 efectius d'UNITA per a l'exèrcit unificat, el començament de la desmobilització del personal menor d'edat i la proposta d'UNITA quant a la condició especial del seu líder.

El Consell de Seguretat és decebut amb UNITA perquè no havia complert amb les seves obligacions i va cridar al grup a complir immediatament les tasques següents:

:(a) completar la selecció de 26.300 soldats per ser incorporats a les Forces Armades Angoleses;
:(b) aturar el flux de desertors de les zones d'aquarterament i fer tornar aquells que els han abandonat;
:(c) registrar els policies d'UNITA;
:(d) desmantellar tots els llocs de comandament d'UNITA;
:(e) declarar formalment que tots els soldats d'UNITA són aquarterats i que UNITA ja no tindrà armes;
:(f) contribuir a l'extensió de l'administració estatal arreu d'Angola i cooperar amb UNAVEM III;
:(g) fer que els altres generals i oficials siguin disponibles a les unitats militars;
:(h) retorn de tots els membres electes a l'Assemblea Nacional;
:(i) abstenir-se d'obstaculitzar les activitats de desminatge i els vols de les Nacions Unides;
:(j) cooperar amb el govern d'Angola i fer la seva estació de ràdio independent i apolítica;
:(k) completar l'entrenament del personal d'UNITA que hauria de protegir els oficials d'UNITA;
:(l) permetre la lliure circulació de béns i persones.

Si aquestes tasques no es compleixin, el Consell consideraria imposar les mesures de la Resolució 864 (1993). Es va prendre nota de la intenció del Secretari General Boutros Boutros-Ghali de reduir els efectius d'UNAVEM III a final de desembre de 1996 d'acord amb la Resolució 976 (1995), que també recomanava que el mandat d'UNAVEM III havia d'acabar el febrer de 1997. També se li demanarà que informi al Consell el 20 de novembre i l'1 de desembre 1996 sobre el progrés en el procés de pau.


Heather Vandeven

Heather Vandeven (va néixer a Hollywood, Califòrnia, el 6 de setembre de 1981)

Heather, és una actriu pornogràfica estatunidenca. Va ser triada noia "Pet of the month" el 2006 per la revista "Penthouse", va esdevenir posteriorment la noia "Pet of the year" 2007. Després d'aconseguir el seu diploma a l'edat de 17 anys, Heather ha servit a l'Exèrcit dels Estats Units durant dos anys i mig, en la qual treballava en el departament d'inspecció d'aliments. És llicenciada en pedagogia per la Universitat del sud d'Illinois i va estudiar un Master en Nutrició el 2006. És una de les estrelles de la sèrie de televisió "Life on Top" que narra les aventures eròtiques de 4 dones novaiorqueses.


No culpis el karma del que et passa per gilipolles (títol original en castellà: "No culpes al karma de lo que te pasa por gilipollas") és una pel·lícula dirigida per Maria Ripoll i protagonitzada per Verónica Echegui, Àlex García Fernández i David Verdaguer. És una adaptació de la novel·la homònima de Laura Norton. Ha estat doblada al català.


Supercopa d'Espanya de futbol 2018

La Supercopa d'Espanya de futbol 2018 fou la 35a edició de la Supercopa d'Espanya, una competició futbolística que enfronta el campió de la lliga espanyola amb el de la copa.

En aquest cas, i pels problemes de calendari, es va disputar de forma excepcional a partit únic, el 12 d'agost de 2018, a Tànger, al Marroc, entre l'equip campió de la lliga 2017-18 i de la copa 2017-18, el FC Barcelona, i el finalista de la copa 2017-18, el Sevilla FC.

El Barça va ser el campió del trofeu, després de guanyar el partit per 2 a 1. El partit fou emès per RTVE a través de La 1, i assolí una mitjana del 36.5% d'audiència i 4,785,000 espectadors.


Coptosperma

Coptosperma és un gènere de plantes amb flors de la família "Rubiaceae". Conté 19 espècies natives d'Àfrica, la Península Aràbiga i diverses illes de l'Oceà Índic (Madagascar, Comores, Maurici, Reunió, etc.).


Homeward Bound

"Homeward Bound" és una cançó del duo americà Simon & Garfunkel, escrita per Paul Simon i produïda per Bob Johnston. La cançó es va llançar el 19 de gener de 1966 com a senzill amb Columbia Records.

La cançó apareix al tercer àlbum d'estudi del duo, "Parsley, Sage, Rosemary and Thyme" (1966), tot i que es va gravar durant les sessions pel seu segon àlbum "Sounds of Silence" i hi va ser inclosa al Regne Unit. Va ser el seu segon senzill, després del seu gran primer èxit "The Sound of Silence". Va tenir èxit a nivell domèstic; va arribar al número cinc a la "Billboard" Hot 100, i quedant-se en les llistes durant 12 setmanes. A nivell internacional, la cançó va tenir més èxit al Canadà, on va arribar al número dos; també va ser entre els cinc primers als Països Baixos.

Hi ha una versió en directe de la cançó a la compilació "Simon and Garfunkel's Greatest Hits", i va ser la seva última actuació en el concert de reunió del duo el 1981, The Concert in Central Park.


Timecode

Timecode és una pel·lícula experimental estatunidenca de l'any 2000 escrita i dirigida per Mike Figgis i amb un repartiment coral, incloent Salma Hayek, Stellan Skarsgård, Jeanne Tripplehorn, Suzy Nakamura, Kyle MacLachlan, Saffron Burrows, Holly Hunter, Julian Sands, Xander Berkeley, Leslie Mann i Meva Maestro.

La pel·lícula està construïda amb quatre plans seqüència continus de 93 minuts de durada cadascun, mostrant-se de forma simultània en la pantalla a tot moment, ja que aquesta apareix dividida en quatre parts iguals. La pel·lícula descriu la interacció de diversos grups de persones a Los Angeles mentre estan preparant la producció d'una pel·lícula. Les peculiaritats del rodatge provoquen que gran part del diàleg entre els personatges sigui improvisat. A destacar la mescla de so de la pel·lícula, ja que està dissenyada de tal forma que l'àudio predominant a cada moment serà el que tingui més importància per a la història; d'aquesta forma, l'espectador només sent el so que prové d'una de les quatre accions simultànies que se li presenten.


Comunitat de comunes del Pays Houdanais

La Comunitat de comunes del Pays Houdanais (oficialment: "Communauté de communes du Pays Houdanais") és una Comunitat de comunes del departament d'Yvelines, a la regió de l'Illa de França, i del departament d'Eure i Loir, a la regió de Centre – Vall del Loira.

Creada al 1997, està formada per 36 municipis, 32 a Yvelines i 4 a Eure i Loir. La seu es troba a Houdan.


Lauterbrunnen

Lauterbrunnen és un poble i municipi situat al districte d'Interlaken-Oberhasli, al cantó de Berna (Suïssa).

El municipi comprèn la major part de la vall de Lauterbrunnen (alemany: Lauterbrunnental), el Soustal, el Sefinental, la part superior de la vall de Lauterbrunnen Valley, amb el Untersteinberg i diverses glaceres, com ara la Tschingelfirn i el Rottalgletscher, molts prats alpins i pics, com ara el Schilthorn, el Bietenhorn, el Schwarzmönch i el Silberhorn, i, finalment, els pobles de Lauterbrunnen, Wengen, Mürren, Gimmelwald, Stechelberg i Isenfluh, a més d'enclavaments de població més petits. La població del poble de Lauterbrunnen és inferior a la de Wengen, però més gran que la de la resta de pobles.

El poema de Johann Wolfgang von Goethe "Gesang der Geister über den Wassern" (traducció literal: Cançó dels esperits de sobre les aigües) va ser escrit mentre l'autor es trobava en una casa propera a la cascada de Staubbach, a Lauterbrunnen.

J. R. R. Tolkien va fer una excursió entre Interlaken i la vall de Lauterbrunnen mentre es trobava de viatge al continent, el 1911. El paisatge de la vall va proveir el concepte i model pictòric per alguns dels escenaris de les seves obres, com ara la vall de Rivendell, llar de l'elf Elrond i el seu poble.

Lauterbrunnen també apareix en diverses escenes de la pel·lícula de James Bond de 1969 "007 al servei secret de Sa Majestat", inclosa una seqüència en la que Bond (interpretat per l'actor George Lazenby) és allunyat dels homes d'Ernst Stavro Blofeld per la seva parella, la comtessa Teresa di Vincenzo (Diana Rigg), en una dramàtica persecució en cotxe.


Can Puigverd

Can Puigverd és una masia situada en un petit turó que s'alça sobre els conreus de la banda riberenca de Palafolls. Molt a prop s'hi troba també un complex industrial de recent construcció. L'edifici pertany al grup IV, perquè té tres cossos de baixos i pis, i el cos central construït amb una golfa. Per la banda de la façana principal és difícil veure el caràcter originari de la masia, ja que està coberta d'una capçalera barroca (com la d'altres masies que hi ha al Maresme) tot respectant el portal rodó dovellat. Aquesta masia havia estat una de les més importants de Palafolls i amb el mateix nom es conserva l'edifici de l'antic molí hidràulic de la zona.


Parc Nacional de Tazekka

El Parc Nacional de Tazekka (; ) és un parc nacional localitzat al sud-oest de Taza, en la porció septentrional de l'Atles Mitjà oriental, englobant a l'oest el massís primari de Tazekka essencialment esquists i el massís calcari de Bab Bou-Idir a l'est, al Marroc.


Kjell Westö

Kjell Westö (Hèlsinki, 6 d'agost de 1961) és un autor i periodista finès que escriu en suec. El 2006 va guanyar el Premi Finlàndia per la novel·la "Där vi en gång gått"("On vam anar un cop"), un text històric ambientat durant la II Guerra Mundial i en concret a la Guerra d'Hivern. El 2014 va ser nominat al Premi Nòrdic de l'Acadèmia Sueca per la novel·la "Hägring 38".


Who Wants to Live Forever

"Who Wants to Live Forever" (qui vol viure per sempre) és una cançó de la banda de rock britànica Queen. És la sisena pista de l'àlbum "A Kind of Magic", que es va publicar el juny de 1986, i va ser escrit pel guitarrista principal Brian May per a la banda sonora de la pel·lícula "Highlander". Queen va comptar amb el suport d'una orquestra, amb orquestracions del co-compositor de la partitura de la pel·lícula, Michael Kamen. La cançó va assolir el número 24 de les llistes del Regne Unit. El 1991 es va incloure al àlbum recopilatori "Greatest Hits II".

Des del seu llançament, la cançó ha estat versionada per molts artistes. Seal va interpretar una versió en directe de la cançó al Concert d'homenatge a Freddie Mercury el 1992. El 2014, els lectors de "Rolling Stone" la van votar com la cinquena cançó favorita de Queen.


SpaceX CRS-20

SpaceX CRS-20 , coneguda també com a SpaceX-20, fou una missió del Commercial Resupply Services (CRS) a l'Estació Espacial Internacional (EEI). El llançament fou 7 de març de 2020. La missió va ser contractada per la NASA i duta a terme per SpaceX utilitzant la nau Dragon. Aquesta missió va ser l'últim vol pel CRS de la nau Dragon i conclou la primera etapa del contracte CRS de la NASA (CRS-1). El segon contracte (CRS-2) es va adjudicar el gener de 2016 i començarà amb la missió SpaceX CRS-21 prevista per a l'octubre de 2020 utilitzant la nau Dragon 2.

La càpsula Dragon C112 utilitzada per la missió CRS-20 va volar anteriorment a l'EEI amb les missions CRS-10 i CRS-16. Va arribar a l'EEI el 9 de març a les 10:25 UTC capturada pel braç robòtic Canadarm2, la darrera captura d'una nau Dragon amb el Canadarm, els vehicles Dragon 2, que substituiran el Dragon, atracaran directament a l'estació espacial.

El "booster" de la primera etapa B1059 també va donar suport a la missió CRS-19.


Arcadi España García

Arcadi España García (Carcaixent, Ribera Alta, 10 de desembre de 1974) és un economista valencià, actual conseller de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat.


Omega Cassiopeiae

Omega Cassiopeiae (ω Cas / 46 Cas) és un estel en la constel·lació de Cassiopea de magnitud aparent +4,97. Es troba a 699 anys llum de distància del sistema solar.


Esther Martín-Pozuelo

Esther Martín-Pozuelo (Daimiel, Castella la Manxa, 8 d'octubre de 1998) és una futbolista espanyola, que juga com a defensa lateral al València CF.

Comença a jugar amb l'equip de Daimiel el 2014, i entre 2015 i 2017 va jugar a La Solana. Amb el CD Tacón de Madrid va aconseguir l'ascens a la Primera divisió per a la temporada 2019-20. El 13 de juliol del 2020 va fitxar pel València per dos temporades.


Invasor

Invasor és una pel·lícula espanyola de thriller, dirigit per Daniel Calparsoro estrenat el 30 de novembre de 2012, basat en la novel·la homònima de Fernando Marías. Suposa el seu retorn a la direcció del cinema després de set anys. El rodatge va durar nou setmanes i es va fer a Fuerteventura, Lanzarote i A Coruña. Té un pressupost de 5 milions d'euros i ha estat produïda per Morena Films, Vaca Films i Mandarin, amb participació de Televisió de Galícia, Canal+ (Espanya), TVE, ONO i la Xunta de Galicia. Es caracteritza per tractar la situació dels soldats espanyols retornats de la guerra de l'Iraq, traumatitzats per la diferència entre la realitat oficial i la realitat que hi van viure.


Alternative Tentacles

Alternative Tentacles és un segell discogràfic independent californià fundat el 1979 a San Francisco. Va ser creat pel grup Dead Kennedys per a la producció del seu senzill de debut «Califòrnia Über Alles».

Després de conèixer el potencial d'un segell independent, també va publicar discos per a altres bandes. El guitarrista de Dead Kennedys, East Bay Ray, i el vocalista Jello Biafra van formar conjuntament Alternative Tentacles, tot i que Biafra va esdevenir-ne l'únic propietari a mitjans dels anys 1980. Alternative Tentacles no té els drets dels enregistraments de Dead Kennedys després d'una demanda del 2000.


Meztelen vagy

Meztelen vagy (en hongarès, "Estàs nu") és una pel·lícula hongaresa del 1972 dirigida per Imre Gyöngyössy i ambientada en el món dels gitanos d'Hongria en la dècada del 1970, raó per la qual està rodada a l'estil de documental.


La Part du diable

La Part du diable és una òpera còmica en tres actes de Daniel Auber amb llibret d'Eugène Scribe, estrenada a l'Opéra-Comique de París el 16 de gener de 1843. Està lliurement inspirada en un fet de la vida del cantant napolità Farinelli (Carlo Broschi).


Església Ortodoxa Autocèfala Ucraïnesa

LEsglésia Ortodoxa Autocèfala Ucraïnesa (EOAU; "Ukraïnska avtokefalna pravoslavna tserkva" (UAPC)) era un de les tres principals esglésies ortodoxes a Ucraïna. Va ser restablerta per tercera vegada el 1990, just abans de la caiguda de la Unió Soviètica. L'EOAU en la seva forma contemporània, té els seus orígens en el Sobor de 1921 a Kíev, poc després de la retrobada independència d'Ucraïna. El 15 de desembre de 2018, al Consell d'Unificació, l'EOAU i l'EOU-PK, juntament amb els metropolitans de l'EOU-PM, s'unificaren en l'Església Ortodoxa d'Ucraïna. El metropolità Epifani (antic bisbe de l'EOU-PK) va ser elegit com a nou Metropolità de Kíev i tot Ucraïna.

Durant l'existència de l'EOAU i l'EOU-PK, només l'EOU-PM va gaudir del reconeixement de la comunitat cristiana ortodoxa de tot el món, fins a l'11 d'octubre de 2018, quan el Patriarcat Ecumènic de Constantinoble va aixecar l'excomunió que afectava l'EOAU i l'EOU-PK.Posteriorment, el 2 de novembre de 2018, es va clarificar que el Patriarcat Ecumènic no reconeixia ni l'EOAU ni l'EOU-PK com a legítimes i que els seus respectius líders no eren reconeguts com a primats de les seves esglésies.


Joan Dimes Lloris

Joan Dimes Lloris (Barcelona, segle XVI - 8 d'agost de 1598) fou bisbe d'Urgell entre 1572 i 1576, sacerdot de Barcelona, arxipreste de la Basílica de Santa Maria de Mataró, regent del Consell d'Aragó i Canceller de Catalunya. Entre 1576 a 1598 va ser bisbe de Barcelona.

Ocupant aquesta mitra fou un bisbe molt tolerant per l'època, arribant a considerar als rodamons, murris i prostitutes com un “mal menor” per a la ciutat. A Barcelona va celebrar cinc sínodes a través dels quals va impulsar la reforma eclesiàstica. Va introduir el missal tridentí i va ser molt caritatiu durant la pesta que va assolar Barcelona entre els anys 1589-1590. Cercà les restes de Sant Pacià, antic bisbe de Barcelona i un dels pares de l'Església, sense resultats certs. Va morir el 8 d'agost de 1598.
 Les seves restes estan enterrades al terra de la Capella de Sant Pacià i Sant Francesc Xavier de la Catedral de Santa Eulàlia de Barcelona.

És autor d'un "Manual de manaments i advertències... per als sacerdots" (1598).

La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva diverses obres que van formar part de la biblioteca personal de Lloris, així com un exemple de les marques de propietat que van identificar els seus llibres al llarg de la seva vida.


Bely Basarte

Belén Basarte Mena (Madrid, Espanya, 14 de desembre de 1991), més coneguda com a Bely Basarte, és una cantant i compositora espanyola.

Va començar la seva carrera musical pujant versions i composicions pròpies a YouTube, on compta amb centenars de milers de seguidors.

Al setembre de 2015 va publicar a través de plataformes digitals (YouTube, Spotify, iTunes…) el seu primer EP amb 5 temes propis: "Si quieres pierdes". A finals d'any, va publicar el senzill "Diciembre y no estás".

El 26 de novembre de 2016 va fer-ne la presentació oficial a Madrid a la sala MobyDick, en un concert acústic basat principalment en temes propis i algunes de les seves versions més exitoses. A principis de 2017 és escollida per Disney per interpretar les cançons de Bella en la versió en castellà peninsular de la pel·lícula "La bella i la bèstia".

L'any 2018 publica el seu primer àlbum, "Desde mi otro cuarto", amb Universal Music, en formats CD i digital.

L'any 2020 anuncia el llançament del seu segon àlbum. El primer single, "Roma", es publica el 20 de març.


Pol Mainat Sardà

Pol Mainat Sardà (1975) és un actor, director, realitzador i discjòquei català.

Fill de Josep Maria Mainat i Rosa Maria Sardà, ha exercit d'actor, productor, creador de formats, DJ d'electrònica en sales i hotels a Barcelona i Madrid i, sobretot, director i realitzador. Amb la seva mare ha tingut diverses col·laboracions, entre les quals destaca "Abuela de verano", una sèrie que TVE va emetre a la tardor del 2005 i en la qual Mainat, com a actor, feia de fill del personatge de Sardà. El 2011 també va participar en els 12 capítols de "Dues dones divines", una comèdia amb Verónica Forqué i Rosa Maria Sardà per a TV3. El director i realitzador de tots els capítols era Pol Mainat Sardà, que també apareixia com a actor, i la sèrie estava produïda pel seu pare i el soci d'aquest, Toni Cruz), via Gestmusic. També és conegut per sèries com "Majoria Absoluta" (2002-2004), "Los algos" (2007-) o comèdies com "Airbag" (1997).

El febrer del 2020 va crear Canal Trader i "Traders" amb Josep Maria Mainat, un nou format que busca democratitzar l'educació financera i el món del trading. Es tracta d'un nou concepte de reality; un Work Show, on els concursants hauran d'estudiar i treballar de valent per convertir-se en el millor Trader.


Synchronicity

Synchronicity és el cinquè i últim àlbum d'estudi del grup anglès The Police, publicat per A&M Records el 17 de juny de 1983. L'àlbum va arribar al número 1 dels Billboard 200 d'estats Units, i al número 1 dels UK Albums Charts del Regen Unit.

Es van editar quatre senzills; "Every Breath You Take", que va arribar al número dels Billboard Hot 100 i dels UK Singles Charts, "Wrapped Around Your Finger" número 8 als Billboard Hot 100 i número 7 als UK Singles Charts, "Synchronicity II" número 16 als Billboard Hot 100 i número 17 als UK Singles Charts, i "King of Pain", número 3 als Billboard Hot 100 i número 17 als UK Singles Charts.

Està certificat 8 vegades disc de platí per la RIAA, el que acredita 8 milions de còpies venudes.

Als Premis Grammy de 1984, l'àlbum va ser nominat per a un total de cinc premis, inclòs Àlbum de l'any (va perder davant del "Thriller" de Michael Jackson) i en va guanyar tres. En el moment de la seva publicació i després de la seva gira, The Police fou declarat com la "Banda més gran del món". Figura en la posició 455 de la Llista dels 500 millors discs de tots els temps segons Rolling Stone. L'àlbum també es va incloure al llibre de "1001 àlbums que heu de sentir abans de morir" de Robert Dimery.

Deu el seu nom per un concepte filosòfic del psiquiatre Carl Jung.


Que se mueran los feos

Que se mueran los feos és el títol d'una pel·lícula espanyola dirigida per Nacho G. Velilla, director i guionista d'altres pel·lícules i sèries com "Aída" o "Médico de familia". Està protagonitzada per Javier Cámara i Carmen Machi.


Tu hijo

Tu hijo és una pel·lícula de thriller espanyola dirigida i coescrita per Miguel Ángel Vivas. Protagonitzada per José Coronado, Ana Wagener, Ester Expósito, Asia Ortega i Pol Monen, va ser estrenada el 9 de novembre de 2018. El març de 2019 fou afegida al catàleg de la plataforma Netflix.


Gran Vernel

El Gran Vernel (3.210 m.) és un cim de la Marmolada a les Dolomites. Es troba a la província de Trento (Trentino - Tirol del Sud). Des de la Vall de Fassa la muntanya agafa una forma particularment esvelta. Es pot fer el cim partint del pas Fedaia i superant dificultats fins el tercer grau.


Talitha Borealis

Talitha Borealis (ι Ursae Majoris / ι UMa / 9 Ursae Majoris) és el novè estel més brillant en la constel·lació de l'Ossa Major, amb magnitud aparent +3,12. El seu nom prové tant de l'àrab com del llatí. La paraula "Talitha" («tercer») prové de l'àrab i fa referència al «tercer salt», ja que per als antics àrabs, els estels que nosaltres associem amb les potes de l'ossa eren les petjades de gaseles saltant. La paraula "Borealis", provinent del llatí, al·ludeix a la seva condició d'estel del nord, per diferenciar-la de Talitha Australis (κ Ursae Majoris), situada al sud.

Talitha Borealis és un sistema estel·lar relativament proper, a 47,7 anys llum de la Terra. Talitha Borealis A, la component principal, és un estel blanc de 8.165 K de temperatura. No se sap amb certesa si encara s'hi troba en la seqüència principal o si, per contra, havent-la abandonat ja, és una subgegant. Generalment considerada de tipus espectral A7 IV, brilla amb una lluminositat 9 vegades major que la lluminositat solar. Així mateix, constitueix una binària espectroscòpica les components de la qual tenen un període orbital de 4.028 dies.

A una distància mitjana de 132 ua, amb un període orbital de 818 anys, s'hi troba un segon estrella binària, i les seves components denominades Talitha Borealis B i Talitha Borealis C. Ambdues són nanes vermelles de tipus espectral M1 V, separades 10 UA i el seu període orbital és de 39,7 anys.


Electronic Data Systems

Electronic Data Systems (EDS) (NYSE: EDS, LSE: EDC) va ser una empresa nord-americana de consultoria de tecnologies de la informació, fundada el 1962 per Ross Perot. Amb seu central a Plano, Texas, la companyia va ser adquirida per General Motors el 1984, i el 1996 es va convertir novament en una empresa independent. El 2004, donava feina a 117.000 persones en 60 països, i va reportar guanys per 20.700 milions de dòlars. EDS va ser una de les més grans empreses de serveis, segons la llista Fortune 500.

Durant el 2004, el 56 % dels guanys van venir d'Amèrica; el 27 % d'Europa, Orient Mitjà, i Àfrica; el 5 % d'Àsia del Pacífic; el 4 % d' A.T. Kearey (subsidiària); i el 8 % d'" altres", com canvi de moneda, venda d'actius, etc. Els guanys per Serveis van ser: Infraestructura 52 %, Aplicacions 24 %, Business process outosurcing (BPO) 12 %, A.T. Kearney 4 %, i altres 8 %.

Un fet significatiu de la seva història és que just abans del derrocament del Xa a l'Iran de 1979, EDS estava desenvolupant un sistema de Seguretat Social al país. Dos dels seus empleats van ser detinguts sense acusacions concretes i Ross Perot, president de l'empresa en aquest moment, va organitzar un rescat clandestí. Aquests fets van ser narrats per l'escriptor Ken Follett, en el seu llibre "Les ales de l'àguila".

Els principals clients d'EDS a nivell mundial inclouen al Grup BIMBO, General Motors, KarstadtQuelle, Kraft, la Marina dels Estats Units i el Ministeri de Defensa del Regne Unit.

EDS es va establir a Espanya el 1980 i dona feina a unes 3.000 persones. Compta amb oficines a Sant Cugat del Vallès i Saragossa. Els principals clients d'EDS a Barcelona i Saragossa són La Caixa i Opel respectivament.

El 13 de maig de 2008 Hewlett-Packard va adquirir EDS per 13.900 milions de dòlars (8.982 milions d'euros).


Gran pesta de 1738

La Gran pesta de 1738 va ser un brot de la pesta bubònica entre 1738-1740 que va afectar zones de les modernes nacions de Romania, Hongria, Ucraïna, Sèrbia, Croàcia i Àustria. Tot i que no hi ha una xifra exacta disponible de l'afectació, es calcula que l'epidèmia probablement va matar més de 50.000 persones.

El febrer de 1738, la plaga va colpejar la regió del Banat, havent estat propagada per l'exèrcit imperial.

Segons el registre de població hongarès de 1740, la Gran Pesta es va cobrar 36.000 vides.

El sud-est de Transsilvània va ser la zona més afectada. Durant els vuit anys següents, la pesta va matar una sisena part de la població de Timişoara . El monument a Timişoara de la Santíssima Trinitat a la plaça Unirii està dedicat a les víctimes de la pesta. La pesta tornaria a colpejar la ciutat entre 1762 i 1763.

Altres ciutats de la regió també van ser afectades. Entre octubre de 1737 i abril de 1738, es van notificar 111 morts a Zărneşti, i 70 a Codlea. Més del 10% de la població de Cluj-Napoca va perdre la vida per la pandèmia.

La malaltia es va estendre a l'Adriàtic . Es dirigia cap a l'illa de Brač a la moderna Croàcia.

A l'estiu, la regió sèrbia de Grad Zrenjanin també fou afectada.


Juan Miguel Hernández León

Juan Miguel Hernández León (Màlaga, 1945) és un arquitecte espanyol, president del Círculo de Bellas Artes de Madrid.

Nascut el 1945 a la ciutat andalusa de Màlaga, es va titular com arquitecte per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Madrid (ETSAM) el 1974 y va obtenir el títol de doctor arquitecte en el mateix centre el 1982. Va ser campió d'Espanya de karate.
Catedràtic de Composició de l'ETSAM, el 1988 es va convertir en gerent de l'Associació d'Esports Olímpics (ADO). Membre de la junta directiva del Círculo de Bellas Artes (CBA), el 1995 es va convertir en president de la institució cultural.


Josep Manuel Granadero Lorca

Josep Manuel Granadero Lorca (Cornellà de Llobregat, Baix Llobregat, 23 de març de 1972) és un atleta i corredor de curses de muntanya i curses de fons.

Com a membre del Centre Excursionista d'Abrera, ha estat guanyador en multitud de curses de muntanya, tant en ruta com en pista. Entre els seus millors resultats hi ha la victòria en el Campionat de Catalunya de 10 quilòmetres del 1999, o en el de mitja marató del 2007, i en el de curses de muntanya del 2010. A escala estatal fou tercer classificat en el Campionat d'Espanya de marató el 2007, i a escala internacional fou campió del món de curses de muntanya (Buff Skyrunner World Series) per equips amb la selecció catalana els anys 2005 i 2006. També és entrenador del Club Atlètic Abrera. Altres probes en les quals ha fet podi han estat la clàssica Pujada Igualada-La Tossa de Montbui del 2009, quedant en primera posició, o la Marató del Mediterrani del 2007, en la qual va quedar en tercera posició.


Karen Carpenter

Karen Carpenter (New Haven 2 de març de 1950 - Downey (Califòrnia) 4 de febrer de 1983) va ser una cantant i percussionista estatunidenca, coneguda pel duo The Carpenters que formà amb el seu germà Richard Carpenter. Va ser aclamada per crítica i públic per la seva gran veu de contralt i la seva habilitat com a percussionista.

Nascuda a New Haven, Connecticut, va traslladar-se a Califòrnia, el 1963 amb la seva família. Va començar a estudiar percussió durant la secundària i va unir-se al cor de la Universitat de Califòrnia després de graduar-se. Després de diversos anys de gires i gravacions, The Carpenters van signar amb A&M Records el 1969, aconseguint grans èxits comercials i de crítica durant els anys 70. Inicialment, Karen era la bateria del grup però gradualment va anar assumint un paper més protagonista. També va gravar un àlbum en solitari durant els anys 70, que va ser publicat de forma pòstuma.

Durant els darrers anys de la seva vida va patir anorèxia nerviosa, una malaltia molt desconeguda en aquells temps, i que li va provocar la mort el 1983, amb només 32 anys. La seva mort va contribuir a una major sensibilització envers els trastorns alimentaris. El seu treball segueix sent reconegut anys després de la seva mort i s'inclou a la llista dels 100 millors cantants de tots els temps de Rolling Stone.


Neus Gorriz i Costilludo

Neus Gorriz i Costilludo (Barcelona - 1944), és una dibuixant, pintora, animadora i docent que va participar en llargmetratges animats de l'època de l'animació tradicional a Catalunya.


Consell General d'Andorra

El Consell General d'Andorra és el nom que rep el parlament unicameral d'Andorra, sovint anomenat pel nom històric Consell General de les Valls. D'acord amb la constitució andorrana de 1993, la població nacional i les set parròquies hi tenen representació mixta i paritària. El Consell General exerceix la potestat legislativa segons la doctrina de la separació de poders.

La Casa de la Vall ha estat la seu històrica del consell des de l'any 1702, tant de l'època constitucional com preconstitucional. A l'any 2011 durant la sisena legislatura entra en funcionament la nova seu.


Edward John Smith

El capità Edward John Smith (Hanley (Staffordshire), 27 de gener de 1850 - mort el 15 d'abril de 1912) va ser un marí mercant anglès, famós per ésser el capità més prestigiós de la White Star Line i ser el primer i últim capità del RMS Titanic.


Knúkur

El Knúkur és una muntanya de 392 metres, el punt més alt de l'illa de Skúvoy a les Illes Fèroe.


Yotsuba!

Yotsuba! és una sèrie de manga actualment en publicació creada per Kiyohiko Azuma, el creador d'Azumanga Daioh. Al Japó està sent publicada per Mediaworks i publicada mensualment a la seva revista Dengeki Daioh. Al contrari que Azumanga Daioh, Yotsuba! no està escrita en 4 vinyetes per a un diari (format 4-koma), si no a pàgina completa per explicar la història. Això permet a l'autor ser més artístic que abans, fent que el món d'una nena pugui ser més interessant del que semblava.


Estadi Nacional de Pequín

LEstadi Nacional de Pequín (en xinès: 国家体育场/國家體育場, guójiā tǐyùchǎng) va ser l'Estadi Olímpic dels Jocs del 2008 a Pequín, Xina. Fou dissenyat pels arquitectes suïssos Jacques Herzog i Pierre de Meuron, els mateixos arquitectes que dissenyaren l'Allianz Arena. L'arquitecte i artista xinès Ai Weiwei n'ha estat el conseller artístic.

L'estadi es va construir per acollir 91.000 persones, però un cop finalitzats els Jocs Olímpics es reduirà fins als 80.000.

Sovint és anomenat "niu d'ocell" a causa de la xarxa d'acer existent a l'exterior i del fet que està cobert per una membrana transparent. L'estadi fa 330 metres de llarg, 220 m d'ample i 69 d'alçada.


Forgotten Realms

Forgotten Realms ("Els Regnes Oblidats", o simplement "Els Regnes") és un univers de ficció que constitueix un escenari de campanya per al joc de rol "Dungeons & Dragons". Va ser creat l'any 1965 pel dissenyador de jocs canadenc Ed Greenwood com el seu propi escenari de campanya detallat en una llarga sèrie d'articles en la revista Dragón. Des dels anys 1990 es va constituir com l'escenari o ambientació més popular entre els jugadors de D&D. La major part de l'acció transcorre en el supercontinent de Faerûn, una part d'un enorme món anomenat Abeir-Toril amb certs paral·lelismes amb el món real.

La idea original prové de R.A. Salvatore, un escriptor que va escriure diverses sagues amb Drizzt Do'Urden com a protagonista.

A més de la seva transcendència en la història de D&D, existeixen nombroses novel·les ambientades en aquest món, destacant, entre d'altres, la saga de Drizzt Do'Urden escrita per R.A. Salvatore. "Forgotten Realms" també és un escenari popular com a lloc d'ambientació de jocs de PC com la saga de Baldur's Gate (Porta de Baldur), IceWind Dale o Neverwinter Nights..

Els Regnes són en l'actualitat un món fantàstic altament desenvolupat i coherent, que comprèn multitud de personatges, localitzacions, organitzacions i trames, detallats en una llarga sèrie suplements de joc, novel·les i accessoris publicats des de finals dels vuitanta. En l'actualitat és l'únic dels dos escenaris de campanya, junt amb Eberron, per al qual l'editorial original de Dungeons & Dragons, Wizards of the Coast, encara es troba creant material nou.


Irena Szewińska

Irena Szewińska, nascuda amb el nom d'Irena Kirszenstein, (Leningrad, 24 de maig de 1946 - Varsòvia, 29 de juny de 2018) fou una atleta polonesa, soviètica de naixement i d'arrels jueves, que participà en les proves de velocitat i de salt de llargada.

Entre 1964 i 1980 participà en cinc Jocs Olímpics, guanyant set medalles (tan sols Merlene Ottey la supera amb vuit metalls), tres d'elles d'or (únicament per sota d'Evelyn Ashford, Fanny Blankers-Koen, Betty Cuthbert i Bärbel Wöckel). També va batre sis rècords del món i fou la primera dona que ostentà al mateix temps els rècords de 100 m, 200 m i 400 m.


Carlos González Serna

Carlos González Serna (Elx, 10 de març de 1965) és un polític valencià, alcalde d'Elx des de juny de 2015, portaveu municipal del PSPV-PSOE a l'ajuntament d'Elx de 1994 a 2004 i diputat al Congrés dels Diputats per Alacant en la VIII i IX legislatures.


Jesza Poszony

Jesza Poszony, conegut com a Imre Poszony, (Budapest, 12 de desembre de 1880 — Budapest, 2 octubre 1963) fou un jugador i entrenador de futbol hongarès.

Procedent del Cracòvia polonès, va arribar al FC Barcelona el desembre de 1922 com a segon entrenador de Jack Greenwell. La marxa de Greenweell l'agost de 1923 va provocar que es convertís en el primer entrenador del club durant dos mesos. Amb l'arribada d'Alfred Spouncer, col·laborà amb l'entrenador anglès com a segon entrenador ocupant-se de l'organització de les categories inferiors del FC Barcelona durant la temporada 1923/24. El cessament d'Spouncer va provocar que tornés a ser primer entrenador de l'equip a la temporada 1924/25 però fou destituït el desembre del mateix any.

Va traslladar-se a Zagreb on va dirigir dues temporades el Građanski Zagreb amb el qual guanyà dues Lligues de Iugoslàvia.

El seu debut a la banqueta blaugrana es produí el 7 de setembre de 1924 contra el Moravska en un partit amistós que acabà amb el resultat de 3-0. Al capdavant del Barcelona, Poszony, dirigí 47 partits, guanyant-ne 30, empatant-ne 9 i perdent 8. La final de Copa d'Espanya es va disputar a Sevilla el 10 de maig de 1925 davant del Arenas Club de Getxo amb el resultat de 2-0 pels blaugranes.

Durant el temps que dirigí a l'equip, el club commemorà els actes del seu 25é aniversari. A més a més, Poszony fou testimoni de com el Camp de Les Corts era clausurat per 3 mesos a conseqüència de la xiulada de l'afició culer a la Marxa Reial en un partit homenatge a l'Orfeó Català, situació que a més a més comportaria la posterior sortida forçosa de la presidència a Hans Gamper.


José Manuel Esnal

José Manuel Esnal, "Mané", és un entrenador de futbol basc nascut a Balmaseda (Biscaia) el 25 de març de 1950.

El tècnic basc començà la seva trajectòria com a entrenador a l'equip de la seva ciutat natal, Balmaseda, a principis de la dècada dels 80, en la qual també va entrenar al Barakaldo, al Sestao i al Deportivo Alavés. No obstant això, el seu primer gran èxit arribaria entrenant a la UE Figueres, on aconseguí ascendir a l'equip empordanès de Segona Divisió B a la Segona Divisió estatal.

Aquest èxit el catapultà a la banqueta de la Unió Esportiva Lleida, club en el qual també aconseguí diversos ascensos i en el qual entrenà durant 7 temporades. A la temporada 1990/91 guanyà el seu grup de la Segona Divisió B i la 1993/94 guanyà el campionat de Segona Divisió, portant així a la UE Lleida a la màxima categoria del futbol espanyol on l'equip lleidatà aconseguí vèncer al Futbol Club Barcelona 0-1 al Camp Nou i al Reial Madrid 2-1 al Camp d'Esports de Lleida, això no obstant, la UE Lleida acabaria descendint de categoria. De nou a la Segona Divisió, l'equip acabaria tercer a final de temporada però perdent la Promoció d'Ascens amb el Sporting de Gijón.

Després de deixar el Lleida, Mané entrenà al RCD Mallorca i al Llevant UE, arribant al 1997 a la banqueta de Mendizorroza per fer-se novament càrrec del Deportivo Alavés, el qual el portà del fons de la classificació de Segona Divisió espanyola a tota una final de la Copa de la UEFA que perdé 4-5 enfront al Liverpool en el Westfallstadium de Dortmund el 16 de març de 2001.

La temporada 2005-06 tornà a fer-se càrrec del Llevant UE al que aconseguí ascendir de Segona Divisió a Primera, mentre que a la següent campanya es feu càrrec del Athletic Club, després de la destitució de Félix Sarriugarte, aconseguint mantenir a primera divisió a l'equip basc.

L'1 de desembre de 2008 fitxa pel RCD Espanyol de Barcelona en substitució de "Tintín" Márquez, això no obstant, els resultats de l'equip no milloren i és destituït el 20 de gener de 2009, essent substituït per Mauricio Pochettino.


Banc de Letònia

El Banc de Letònia (en letó: "Latvijas Banka") és el banc central de la República de Letònia. És una de les institucions claus de l'estat i s'encarrega de les funcions econòmiques que li encomana la llei. L'objectiu principal del banc de Letònia és el de regular la moneda en circulació, mitjançant la implementació de la política monetària i del manteniment de l'estabilitat de preus a Letònia. A partir de l'1 de gener de 2014 s'ha introduït la moneda de l'euro en compta dels lats.


Stéphane Osmont

Stéphane Osmont (París, 9 de setembre de 1959) és un escriptor francès en francès.


Soiuz 30

Soiuz 30 (, "Unió 30") va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1978 a l'estació espacial Saliut 6. Va ser la sisena missió i el cinquè acoblament amb èxit a l'estructura orbitadora. La tripulació del Soiuz 30 va ser la primera a visitar la tripulació resident de llarga duració que van arribar amb la Soiuz 29.

Soiuz 30 va transportar Piotr Klimuk i Mirosław Hermaszewski, el primer cosmonauta polonès, a l'espai.


Naüka

El Naüka (; lit. 'Ciència') també conegut com el Mòdul Laboratori Multipropòsit o (MLM, per les seves sigles en anglès "Multipurpose Laboratory Module") (), or "МЛМ", serà un component de l'Estació Espacial Internacional finançat per l'Agència Espacial Federal Russa i serà l'últim mòdul de l'estació. Aquest mòdul reemplaçarà a la Cambra Pirs.


Zhou Dunyi

Zhou Dunyi (Xinès tradicional: 周敦颐, xinès simplificat: 周敦颐, pinyin: "Zhōo Dunyi"; Wade-Giles: "Chou Tun-i") (1017 - 1073) fou un filòsof i cosmòleg xinès de l'escola neoconfucianista (理学, Li Xue) autor del "Taijitu Shuo" (太极图说, Taijitu Shuo), "Explicació del taijitu", el primer comentari sobre el taijitu en el qual aquest apareix com una forma desenvolupada i no com el "símbol del yin i yang" que estem més acostumats a veure.

Per bé que era un erudit confucià també estava instruït en el taoisme i es va interessar pel budisme. Entre els seus nebots es trobaven els germans Cheng, cèlebres neoconfucians en els quals s'inspiraria Zhu Xi. Va ser aquest últim qui va decidir desenvolupar la breu obra de Zhou, en la qual havia reconegut idees que coincidien amb la seva pròpia teoria. Si bé Zhou Dunyi mai no havia acceptat deixebles, Zhu Xi va fer d'ell el precursor de la seva escola, i alhora va reelaborar una versió més àmplia del" Taijitushuo" que passaria a formar part del programa dels exàmens imperials l'any 1691 (any 29 de l'era Kangxi en el calendari xinès, durant la dinastia Qing).

També és autor del "T'ung shu", una introducció al Yijing.


Strabane

Strabane (en gaèlic irlandès "An Srath Bán", que vol dir "la strath blanca") és una vila d'Irlanda del Nord, al comtat de Tyrone, a la província de l'Ulster. Està situada al marge est del riu Foyle, que marca frontera amb la República d'Irlanda, i es troba equidistant entre Omagh, Derry i Letterkenny


Citizenfour

Citizenfour és un documental de 2014 dirigit per Laura Poitras i que tracta sobre Edward Snowden i l'escàndol d'espionatge de la NSA. La pel·lícula es va estrenar als Estats Units el 10 d'octubre de 2014 del Festival de Cinema de Nova York, i al Regne Unit el 17 d'octubre de 2014 al Festival de Cinema de Londres. La pel·lícula compta amb la participació de Glenn Greenwald i va ser co-produït per Poitras i Steven Soderbergh entre d'altres.


Josep-Ramon Sanromà i Celma

Josep-Ramon Sanromà i Celma és un empresari català, actual conseller delegat de l'Institut Català de Finances (ICF). Llicenciat en Professor Mercantil per la Universitat de Barcelona i graduat per l'Stanford Graduate School of Business (Califòrnia), ha ocupat diferents càrrecs executius en els sectors bancari, assegurador i de serveis tecnològics.

De 1990 a 2005 va ser director general del Deutsche Bank a Espanya i Portugal i des de l'any 2006 ha estat soci director de la consultora Artisan Partners, especialitzada en assessorament estratègic i financer a petites i mitjanes empreses (pimes). El febrer de 2011 fou nomenat conseller delegat de l'ICF pel Govern de Catalunya. Forma part dels consells d'administració d'Instruments Financers per a Empreses Innovadores (IFEM) i d'Avançsa, i és conseller de Fira 2000 i de BCN Emprèn. És conseller delegat d'ICF Capital, una societat gestora de capital de risc,i representa l'Institut Català de Finances (ICF) a Avalis, on és president i apoderat, i a Catalana d'Iniciatives, on és també apoderat.


Reserva índia Alexis Elk River 233

La Reserva índia Alexis Elk River 233 és una reserva índia a Alberta. És una de les quatre reserves sota govern de la Primera Nació Alexis Nakota Sioux.


Göbekli Tepe

Göbekli Tepe (en català, "pujol panxut") és un antic santuari que és al punt més alt d'una llarga serralada a uns 15 km al nord-est de la ciutat de Şanlıurfa (antiga Urfa/Edessa), al sud-est de Turquia, a prop de la frontera amb Síria. Actualment hi fan excavacions uns arqueòlegs turcs i alemanys. El van construir uns caçadors-recol·lectors al desè mil·lenni abans de Crist (fa uns 11.500 anys), abans que comencés la sedentarització. Misteriosament, tot aquest complex de pedres, pilars, i escultures, va ser deliberadament enterrat cap al 8000 aC, i va estar abandonat durant 5000 anys. Amb Nevalı Çori, aquest jaciment ha revolucionat la idea del neolític.


Sant Jaume d'Ulldemolins

Sant Jaume d'Ulldemolins és una església parroquial al municipi d'Ulldemolins (Priorat) declarada bé cultural d'interès nacional.

L'edifici és d'una nau amb capçalera plana i volta de canó amb llunetes. A banda i banda té quatre capelles laterals amb galeries al pis superior, cobertes amb voltes de canó perpendiculars a la nau. Un arc triomfal, on figuren les dates de 1585, 1690, 1778, 1896 i 1972 -corresponents possiblement a l'acabament del presbiteri la primera i a restauracions posteriors les restants-, separa la nau de la capçalera.

La façana, feta de carreus encoixinats als angles, té al centre la portada monumental, clarament renaixentista, i coronada per un gran frontó triangular. A l'esquerra s'alça el campanar, de base quadrangular i cos vuitavat amb acabament circular

El material emprat és bàsicament la pedra calcària del país que, com s'erosiona fàcilment, posa en perill la conservació del temple. Altres materials són el maó vist, utilitzat a la part superior del campanar en les obres de reconstrucció de la fi del , i la pedra lligada amb morter i enguixada que apareix en sectors determinats de l'interior. Actualment, gairebé tota l'església és enguixada i pintada interiorment.


E29

La ruta europea E29 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Colònia (Alemanya) i finalitza a Sarreguemines (França) passant per Luxemburg. Té una longitud de 323 km.
Té una orientació de nord a sud i passa per Alemanya, Luxemburg i França.


E44

La ruta europea E44 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Le Havre (França) i finalitza a Giessen (Alemanya). Té una longitud de 807 km. Té una orientació d'est a oest i passa per França, Luxemburg i Alemanya.


E62

La ruta europea E62 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Nantes (França) i finalitza a Gènova (Itàlia). Té una longitud aproximada de 1269 km i una orientació d'est a oest. Passa per França, Suïssa i Itàlia.


E86

La ruta europea E86 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Kristalopigi (Grècia) i finalitza a Gefira (Grècia). Té una longitud de 177 km. Té una orientació d'est a oest i passa per les ciutats de Kristalopigi, Florina, Vevi i Gefira.


E123

La ruta europea E123 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Txeliàbinsk (Rússia) i finalitza a Nizhny Panj (Tadjikistan). Té una longitud de 2840 km.

Té una orientació de nord a sud i travesa per les nacions de Rússia, Kazakhstan, Uzbekistan i Tadjikistan.


E127

La ruta europea E127 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Omsk (Rússia) i finalitza a la frontera amb la Xina. Té una longitud d'aproximadament 1330 km.


E105

La ruta europea E105 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Kirkenes (Noruega) i finalitza a Yalta (Ucraïna). Té una longitud aproximada de 3795 km.

Té una orientació de nord a sud. La carretera passa per les ciutats de Kirkenes, Múrmansk, Sant Petersburg, Nóvgorod, Tver, Kline, Moscou, Tula, Orel, Bélgorod, Khàrkiv, Zaporíjia, Aloushta i Yalta.


E251

La ruta europea E251 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Sassnitz (Alemanya) i finalitza a Berlín (Alemanya). Té una longitud de 286 km. Té una orientació de nord a sud.


E391

La ruta europea E391 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Trosna (Rússia) i finalitza a Hloukhiv (Ucraïna). Té una longitud de 160 km. Té una orientació de nord a sud.


E451

La ruta europea E451 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Giessen (Alemanya) i finalitza a Mannheim (Alemanya). Té una longitud de 151 km. Té una orientació de nord a sud.


E573

La ruta europea E573 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Püspökladány (Hongria) i finalitza a Užgorod (Ucraïna). Té una longitud de 204 km. Té una orientació de nord a sud.


E592

La ruta europea E592 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Krasnodar (Rússia) i finalitza a Djoubga (Rússia). Té una longitud de 120 km. Té una orientació de nord-est/sud-oest.


E713

La ruta europea E713 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Valence (França) i finalitza a Grenoble (França). Té una longitud de 98 km. Té una orientació de sud a nord.


E933

La ruta europea E933 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Alcamo (Itàlia) i finalitza a Trapani (Itàlia). Té una longitud de 45 km. Té una orientació d'est a oest.


E003

La ruta europea E003 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Uchkuduk (Uzbekistan) i finalitza a Gaudan (Turkmenistan). Té una longitud de 1000 km. Té una orientació de nord a sud.


E005

La ruta europea E005 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Guza (Uzbekistan) i finalitza a Samarcanda (Uzbekistan). Té una longitud de 54 km. Té una orientació de nord a sud.


E013

La ruta europea E013 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Sary-Osek (Kazakhstan) i finalitza a Koktal (Kazakhstan). Té una longitud de 180 km. Té una orientació de nord a sud.


Daniel Wheeler Bursch

Daniel Wheeler Bursch (nascut el 25 de juliol de 1957) és un astronauta de la NASA i Capità de la Marina dels Estats Units. Ha realitzat quatre vols espacials, els tres primers van ser missions del Transbordador Espacial amb una durada de 10 a 11 dies cadascun. El seu quart i últim vol espacial va ser una estada de llarga duració a bord de l'Estació Espacial Internacional com a tripulant de l'Expedició 4, que va durar de desembre de 2001 al juny de 2002. Aquesta missió de 196 dies va establir un nou rècord de duració de vol espacial d'un astronauta americà, un rècord que també va realitzar alhora el seu company de tripulació Carl Walz. Aquest rècord va ser batut en el 2010 per Michael Lopez-Alegria, que va realitzar un vol espacial de 215 dies com a Comandant de l'Expedició 14.


Leonardo Sandri

Leonardo Sandri (18 de novembre de 1943) és un cardenal argentí de l'Església Catòlica. És l'actual Prefecte de la Congregació per a les Esglésies Orientals a la Cúria Pontifícia, havent servit anteriorment com a Nunci apostòlic a Veneçuela (1997-2000), Mèxic (2000) i com a Substitut per a Afers Generals (2000-2007). El 2005 li tocà anunciar a ell la mort de Joan Pau II. Va ser elevat al cardenalat el 2007. La premsa nomenava al cardenal Sandri com un "papable" després de la dimissió del Papa Benet XVI, efectiva el 28 de febrer de 2013, però l'elegit al conclave va ser el seu compatriota argentí, el cardenal Jorge Bergoglio.


Polonnaruwa

Polonnaruwa (Singalès - පොළොන්නරුව o també පුලස්තිපුර en Tàmil - பொலநறுவை o també புளத்தி நகரம் tal com és anomenat pels Coles) és una ciutat. És la ciutat principal del districte de Polonnaruwa a la Província Central del Nord, Sri Lanka. L'àrea de Kaduruwela és la nova ciutat de Polonnaruwa i l'altra part de Polonnaruwa, roman com l'antiga ciutat reial del regne de Polonnaruwa.

Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1982.


Lorenzo Raimundo Parodi

Lorenzo Raimundo Parodi (Pergamino, 23 de gener de 1895-21 d'abril de 1966, Buenos Aires) va ser un destacat enginyer agrònom dedicat a la Botànica i en particular, a l'Agrostologia. Entre altres tingué per alumna la botànica Elisa G. Nicora.


Tractat de Hoe Buckintoopa

El Tractat de Hoe Buckintoopa fou signat el 31 d'agost de 1803 entre els choctaws (una tribu d'amerindis dels Estats Units) i el govern dels Estats Units. El tractat va cedir 853.760 acres(3.455 km²) de terres choctaw.


Birdman

Birdman or (The Unexpected Virtue of Ignorance) és una pel·lícula estatunidenca d'humor negre del 2014 coescrita, produïda i dirigida per Alejandro González Iñárritu. Està protagonitzada per Michael Keaton, Edward Norton, Emma Stone, Zach Galifianakis, Naomi Watts, Andrea Riseborough i Amy Ryan. Keaton interpreta un actor en hores baixes, famós pel seu antic paper de superheroi, que lluita per muntar una adaptació d'un relat de Raymond Carver a Broadway.

"Birdman" va obrir el 71è Festival Internacional de Cinema de Venècia, on es va estrenar el 27 d'agost del 2014 en competició pel Lleó d'Or. Als EUA la pel·lícula es va estrenar limitadament el 17 d'octubre del 2014, amb una estrena general posterior el 14 de novembre del mateix any. A Espanya la pel·lícula es va estrenar el 9 de gener del 2015.

La pel·lícula va ser nominada a set Globus d'Or en la seva 72a cerimònia del 2015, incloent el de millor pel·lícula musical o comèdia, millor director i millor banda sonora, guanyant el de millor guió. Michael Keaton va guanyar el Globus d'Or al millor actor, mentre que Edward Norton i Emma Stone van ser nominats pel de millor actor secundari i millor actriu secundària respectivament. En els Premis del Sindicat d'Actors dels EUA del 2015, "Birdman" va ser nominada en quatre categories, incloent la de millor repartiment de pel·lícula, millor actor per Keaton, millor actor de repartiment per Norton i millor actriu de repartiment per Stone. En la 87a edició dels Premis Oscar la pel·lícula va obtenir fins a nou nominacions, essent una de les més nominades, destacant la de millor pel·lícula, millor director i millors actors per Keaton, Norton i Stone. Finalment la pel·lícula va guanyar quatre Premis Oscar, incloent el de millor pel·lícula, millor director, millor guió original i millor fotografia.


Lucien Lévy-Bruhl

Lucien Lévy-Bruhl (París, 10 d'abril de 1857 - 13 de març de 1939) va ser un sociòleg i antropòleg francès.

Els seus estudis sociològics sobre la mentalitat dels pobles considerats primitius han exercit una gran influència sobre la cultura occidental contemporània, si bé moltes de les seves tesis es discuteixen avui. Les seves idees s'han d'inserir al context del colonialisme i la visió de la superioritat europea que se sostenia des de les nacions colonitzadores per justificar el colonialisme com un procés civilitzador. Aquestes teories sobre el primitivisme també es van fer servir per explicar que les dones eren éssers inferiors.

Seguint les idees del sociòleg francès Émile Durkheim (1859-1959), considerà la moral com la ciència dels costums, basada en regles de conducta que, en un determinat context social, apareixen com objectives i necessàries, com si fossin lleis naturals.


Aeroport Internacional El Jaguel

L'Aeroport Internacional El Jaguel (OACI: SUPE) és un aeroport que es troba a la ciutat de Punta del Este, Uruguai. Té pista pavimentada de 1500 metres. Capçaleres: 01/19. És subordinat a les torres de control de Montevideo (Aeroport Internacional de Carrasco) i Maldonado (Aeroport Internacional de Laguna del Sauce).


Pic d'Abellers

El Pic d'Abellers és una muntanya que es troba en límit dels termes municipals de la Vall de Boí i de Vilaller, a l'Alta Ribagorça; situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
«Segurament deu el seu nom a alguna formació rocosa d'aspecte clivellat o porós que recordi un rusc».

El pic, de 2.983,4 metres, es troba en la cresta que separa la septentrional Vall de Besiberri de la meridional Coma d'Abellers de la Vall de Llubriqueto. Està situat a l'oest del Coll d'Abellers i a l'est-nord-est de la Punta Senyalada.


Punta d'Harlé

La Punta d'Harlé, o Tumeneia Sud, és una muntanya que es troba en límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i de Naut Aran (Vall d'Aran), situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.

«Pren el seu nom dels germans francesos que en 1912 conquerien aquests cims».

El pic, de 2.885,0 metres, es troba en la Serra de Tumeneia, que separa la sud-oriental Capçalera de Caldes de la nord-occidental vall de Valarties. Està situat a l'est-nord-est de la Bretxa Peyta i al sud del Coll d'Harlé.

Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.


M, un assassí entre nosaltres

M, un assassí entre nosaltres (títol original en alemany "M", títol alternatiu "M - Eine Stadt sucht einen Mörder") és una pel·lícula policíaca alemanya de 1931 dirigida per Fritz Lang, amb guió del mateix Lang i la seua esposa Thea Von Harbou. Va ser la primera pel·lícula sonora de Lang, encara que anteriorment ja havia dirigit més d'una dotzena de pel·lícules.

La pel·lícula ha esdevingut un clàssic, essent considerada pel mateix director com el seu millor treball.


Canal de Moror

La Canal de Moror és un barranc dels termes municipals de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, en territori del poble de Cellers, i de Sant Esteve de la Sarga, en terres de Moror.

Es forma al vessant nord-oriental del Tossal de l'Osca, i davalla pel vessant septentrional del Feixà de la Guineu. La major part del seu curs està situat a prop de l'extrem sud-occidental del terme municipal, a prop del límit dels dos municipis, però es forma prop de la carena del Montsec d'Ares, en terme de Sant Esteve de la Sarga. Discorre de forma quasi recta de sud-oest a nord-est.


Salto Angel

Salto Angel (en pemón: "Kerepakupai Vena", 'salt del lloc més profund' o "Parakupa-vena", «la caiguda des del punt més alt») és el salt d'aigua més alt del món, amb una alçada de 980 m, 807 m dels quals en caiguda ininterrompuda, generada pel tepuy Auyantepui i el riu Churun. Aquest salt d'aigua es troba al Parc Nacional Canaima a l'estat de Bolívar, Veneçuela. Aquesta reserva natural, establerta com a Parc Nacional des del 12 de juny de 1962 i declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1994, s'estén per una àrea total de 30.000 km².

És conegut comunament com a "Salto Angel" en honor a l'aviador nord-americà Jimmy Angel, que el 1937 va donar a conèixer el salt d'aigua. Deu anys abans, el 1927, Fèlix Cardona i Puig, juntament amb Joan Maria Mundó i Freixes, van documentar l'existència d'aquest salt, després de diverses expedicions per la Guaiana veneçolana. Fou mitjançant Fèlix Cardona que Jimmy Angel va saber d'aquesta cascada. El "Salto Angel" també és conegut erròniament com a "Churun-Merú", nom que correspon realment a un altre salt d'aigua al mateix Tepuy i que mesura al voltant de 400 m d'alçada.


Joan Guillem d'Orange-Nassau

Joan Guillem d'Orange-Nassau (Dessau, Ducat de Saxònia, 4 d'agost de 1687 - Dordrecht, 14 de juliol de 1711) fou membre de la Casa de Nassau i ostentar el títol de duc Nassau-Dietz i de Katzenbogen entre els anys 1696 i 1711.

En morir Guillem III, va assumir el títol de Príncep d'Orange al capdavant del govern de la província holandesa de Drenthe. Era fill del duc Enric Casimir II de Nassau-Dietz (1657-1696) i d'Enriqueta Amàlia d'Anhalt-Dessau (1666-1726).

El 1709 es va casar amb Maria Lluïsa de Hessen-Kassel (1688-1765), germana de Frederic I de Suècia i filla del landgravi Carles I de Hessen-Kassel (1654-1730) i d'Amàlia Kettler de Curlàndia (1653–1711). El matrimoni va tenir dos fills: Carlota Amàlia d'Orange-Nassau (1710-1777), casada amb Frederic de Baden-Durlach (1702-1732); i Guillem IV d'Orange (1711 - 1751), que es va casar amb la princesa Anna de Hannover (1709-1759).

Joan Guillem va participar en la Guerra de Successió espanyola, sota el comandament del duc de Marlborough. Però, tornant del front belga cap a La Haia el vaixell en què viatjava naufragà en una tempesta i va perdre la vida. El seu fill Guillem naixeria uns mesos després de la seva mort.


Alps Australians

Els Alps Australians (en anglès "Australian Alps") són una serralada situada al sud-est d'Austràlia que s'estén pels estats de Nova Gal·les del Sud i Victòria. Conté les muntanyes més elevades de l'illa, algunes per sobre dels 2.000 msnm. El cim més alt de la serralada és el Kosciuszko, amb 2.228 m.


Kurt Sametreiter

Kurt Sametreiter va ser un Oberscharführer de les Waffen-SS nascut el 9 d'abril de 1922 a Àustria, va ser guardonat amb la Creu de Ferro. Sametreiter va obtenir la seva Creu de Cavaller a la Batalla de Kursk, mentre es trobava operant un tanc a la Batalla de Projorovka en aquell moment era un comandant de pilot de la 3a Companyia, 1a Panzerjäger Batalló de la 1a Divisió Leibstandarte SS Adolf Hitler. El LSSAH va ser part després del 2n Cos Panzer SS, va ser atacat per dos cossos de tancs russos i el Oberscaharfuhrer Sametreiter va ser el responsable de la destrucció de vint tancs en una sola acció.


Federació Turca de Bàsquet

La Federació Turca de Bàsquet (TBF) (en turc: "Türkiye Basketbol Federasyonu") és el cos governant del bàsquet a Turquia. Va ser fundada el 1959 i està localitzada a Istanbul. Pertany a la FIBA i a la ULEB. El president actual n'és Hidayet Türkoğlu.

La TBF va organitzar juntament amb la FIBA el Campionat del Món de bàsquet 2010.


Okuribito

Okuribito (en japonès おくりびと; títol internacional en anlgès: "Departures") és una pel·lícula japonesa dirigida el 2008 per Yōjirō Takita, amb Masahiro Motoki i Ryko Hirosue com a protagonistes. Gran èxit al Japó, aquest llargmetratge, que evoca un músic a l'atur que descobreix el món dels ritus funeraris tradicionals, guanya el 2009 l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa en la 81a cerimònia dels Oscars.

La música de la pel·lícula ha estat composta per Joe Hisaishi.


Els falsificadors

Els falsificadors ("Die Fälscher") és una pel·lícula austro-alemanya de Stefan Ruzowitzky la història de la qual és inspirada en l'operació Bernhard, una operació secreta nazi durant la Segona Guerra Mundial que pretenia imprimir i inundar la Gran Bretanya de falses lliures esterlines. La pel·lícula és centrada sobre el falsificador Salomon Sorowitsch i l'impressor Burger que són obligats a fer les falsificacions per als alemanys en el camp de concentració de Sachsenhausen. La història es recolza en el llibre autobiogràfic d'Adolf Burger, un jueu eslovac deportat, impressor d'ofici i implicat en aquesta operació. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.


Mont Tambora

El Mont Tambora és un volcà actiu, situat a l'illa de Sumbawa, una de les Illes Petites de la Sonda (Indonèsia). És de tipus estratovolcà, mesura 60 quilòmetres de diàmetre, assoleix una altitud de 2.722 metres i el seu cràter caldera fa 8 quilòmetres de diàmetre i 1 quilòmetre de profunditat.

El Tambora el formà la zona de subducció activa que es troba davall l'illa de Sumbawa, flanquejada a banda i banda (nord i sud) per l'escorça oceànica. Al llarg del temps, el volcà es va arribar a enlairar fins als 4.300 metres, cosa que el feu un dels cims més alts de l'arxipèlag indonesi. En el transcurs de les dècades, la gran cambra magmàtica de l'interior de la muntanya es va omplir i l'activitat volcànica va arribar al seu màxim històric en l'erupció colossal de l'abril de 1815. L'explosió, que es va arribar a sentir a l'illa de Sumatra (a més de 2.000 quilòmetres de distància), va causar la rebaixada de l'alçada fins als actuals 2.722 metres. L'erupció va provocar que a l'any següent, el 1816, se l'anomenés l'"Any sense estiu", a causa de l'efecte que el núvol de cendra tingué en el clima d'Amèrica del Nord i d'Europa.

Durant una excavació el 2004, un equip d'arqueòlegs va descobrir restes culturals enterrades per l'erupció, que van romandre intactes a 3 metres de profunditat, soterrades per dipòsits piroclàstics. El lloc, conegut com "la Pompeia de l'Est", conserva els objectes en les posicions que tenien l'any 1815.


L'Aeroport Internacional de Seattle-Tacoma (en anglès: "Seattle-Tacoma International Airport") és un aeroport localitzat entre les ciutats de Seattle i Tacoma, a la localitat de SeaTac. L'any 2010, va gestionar més de 31 milions de passatgers, convertint-se en el 18è aeroport més ocupat dels Estats Units. Pel que fa a les operacions i a la càrrega aèria, es troba en el 25è i 19è lloc respectivament. És el principal centre de connexions d'Alaska Airlines i la seva subsidiària regional Horizon Air, les quals tenen la seva seu empresarial al costat de l'aeroport. L'aeroport ofereix vols directes a diferents destinacions d'Amèrica del Nord, Europa i Àsia.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Tenam Puente

Tenam Puente (Zona Arqueològica de Tenam Puente) és un jaciment arqueològic de la cultura maia localitzat a la vall de Balum Canan, al municipi de la Trinitària, a 12 quilòmetres al sud de Comitán, Chiapas, a Mèxic. S'hi accedeix per una desviació de la carretera panamericana núm. 190 que condueix a la Trinitària.


Don Pelmazo

Don Pelmazo Bla, bla, bla ... i las mil latas que da, o simplement Don Pelmazo, és una sèrie d'historietes creada per Joan Rafart i Roldán, àlies Raf, per als setmanaris "Pulgarcito" i "Ven y Ven" el 1959.


David Bote Paz

David Bote Paz (Mataró, 12 de març de 1982) és un físic i polític mataroní, i l'actual alcalde de Mataró.


La Deutsche Chemische Gesellschaft zu Berlin (DChG), en català Societat Química Alemanya de Berlín, fou una societat professional de químics durant la Confederació d'Alemanya del Nord, l'Imperi Alemany, la República de Weimar i el Tercer Reich. Fou fundada a Berlín l'11 de novembre del 1867 i es dissolgué amb la derrota alemanya a la Segona Guerra Mundial.

El DChG fou fundada a Berlín el 1867 a la Confederació d'Alemanya del Nord per iniciativa del químic August Wilhelm von Hofmann. La societat es considerava una organització professional i un vincle entre la investigació universitària i la investigació industrial durant l'Imperi Alemany. La seva seu a partir de 1900 es trobava situada a la casa Hofmann. Publicava des del 1868 la revista "Berichte der Deutschen Chemischen Gesellschaft". El 1928 se separà en dues revistes "Berichte der Deutschen Chemischen Gesellschaft, A: Vereins-Nachrichten" i "Berichte der Deutschen Chemischen Gesellschaft, B: Abhandlungen."

Entre els químics fundadors destaquen a més de Hofmann, elegit president de la reunió constituent, Adolf von Baeyer, que obrí la sessió, i Heinrich Gustav Magnus, Carl Alexander Martius, Alexander Mitscherlich, Alphons Oppenheim, Carl Rammelsberg, Isidore Rosenthal, Carl Scheibler, Ernst Christian Friedrich Schering, Hermann Wilhelm Vogel i Hermann Wichelhaus.

La seva successora és la Gesellschaft Deutscher Chemiker (GDCh), fundada el 1949 a la zona occidental. també ho és del Verein Deutscher Chemiker (VDCh).


Anselmo Pestana Padrón

Anselmo Pestana Padrón (Guía de Isora, Canàries, 4 de desembre de 1965) és un polític espanyol i el setè president del Cabildo de La Palma des de l'etapa democràtica de 1979. Va ser Senador per la Palma des del 2007 fins al 2011, quan va presentar la seva candidatura per al cabildo.


Teresa Boix Salada

Teresa Boix Salada (Barcelona, 1 de novembre de 1943) és una empresària hotelera. Filla de Joan Boix Carreras i Neus Salada Carbonell. Des de molt jove ha col·laborat en el desenvolupament de l'empresa familiar. Va estudiar Direcció d'Empreses Turístiques, i es va formar en idiomes (francès, anglès, alemany i italià).

L'any 1963, amb tan sols 19 anys, va començar a dirigir l'Hotel Duing, situat al barri de Sant Roc de Calella de Palafrugell, amb una capacitat per acollir 200 persones.

L'any 1969 es va casar, i va continuar la seva feina tot vivint a Barcelona. Quan va tenir el seu tercer fill va deixar de treballar a l'empresa familiar durant uns anys. L'any 1985, al jubilar-se el seu pare, va agafar les regnes de l'Hotel Sant Roc, de Calella de Palafrugell, reformant l'establiment i aconseguint-ne la tercera estrella.


Gòtics Rugby Club

El Gòtics Rugby Club ("Gòtics RC") és un club de rugbi de la ciutat de Barcelona fundat l'any 1984. Disputa els seus partits al Camp Municipal de Rugbi La Foixarda.

Creat a conseqüència de la supressió de la secció de rugbi del RCD Espanyol, quatre jugadors d'aquesta secció, Toni Rigat, Carles Tabernero, Josep Maria Vilajosana i Josep Cobo, van formar un nou equip de rugbi, mantenint els colors blanc-i-blaus a la vestimenta. El club es va crear l'any 1984, després de la reducció de pressupost que va fer el R.C.D Espanyol en què es decideix eliminar algunes de les seves seccions, inclosa la de rugbi. El nom del club fa referència a un barri de la ciutat: “Gòtics”.

Els anys 1987 i 1988 l'equip va arribar a guanyar el Campionat de Catalunya, jugant a la fase d'ascens i aconseguint pujar a la 1a divisió Nacional. Dos anys després de la seva creació, es va introduir l'Escola de Rugbi, destinada als nens petits que es volien iniciar en el món del rugbi.


IV Premis Turia

Els IV Premis Turia foren concedits el juliol de 1995 per la revista valenciana Cartelera Turia amb la intenció de guardonar les persones i col·lectius que haguessen destacat l'any anterior en qualsevol de les categories i seccions que cobria la revista: cinema (pel·lícula espanyola i estrangera, actor i actriu), teatre, arts plàstiques, literatura, gastronomia, mitjans de comunicació, esports, música, literatura, etc. La llista de guanyadors era escollida per l'equip de redactors i col·laboradors de la revista.

El premi consistia en una estàtua que imitava la que sortia a la mítica pel·lícula "El falcó maltès" (1950) de John Huston.


DeLisle Stewart

DeLisle Stewart (16 març de 1870 – 2 febrer de 1941) va ser un astrònom estatunidenc.

El 1896 es va convertir en membre del Harvard College Observatory, i des de 1898 fins a 1901 va treballar a l'estació d'Arequipa, Perú, on va prendre les plaques fotogràfiques que William Henry Pickering va fer servir per descobrir Febe, un satèl·lit natural de Saturn. Va descobrir moltes noves nebuloses.

Més tard va treballar a l'Observatori de Cincinnati fins 1910, i més tard va fundar la Societat Astronòmica de Cincinnati.


Nichiren Shōshū

Nichiren Shōshū (日蓮正宗 català: Escola de Budisme Ortodox) és una branca del Budisme Nichiren basada en les ensenyances del del sacerdot budista japonés Nichiren (1222-1282). Nichiren Shōshū defensa a Nichiren com al seu fundador a través del seu deixeble Nikkō Shōnin (1246–1333) i aquest com a fundador de l'escola del Temple principal de Taiseki-ji, situat a la base del mont Fuji. Actualment té més de mig milió de seguidors principalment al Japó i altres països del món.

L'objecte sagrat de veneració per als creients de Nichiren Shōshū és el Dai Gohonzon, que actualment es troba al saló principal ("Hoando") del temple principal a Fujinomiya. Tant els seus líders com els adherents atribueixen un títol únicament honorífic a Nichiren, com el Dai-Shonin (Gran Mestre), tot mantenint que l'únic successor legítim del seu ministeri i llegat és només Nikko Shonin i els successius alts sacerdots de Nichiren Shōshū. L'actual alt sacerdot és Nichinyo Shonin, que va ascendir al càrrec el 2005.


La Gallarda del Pou

La Gallarda del Pou és un ball tradicional propi de Cornellà de Llobregat, descrit per l'etnòleg i folklorista català Joan Amades i Gelats en el volum "El curs de l'any" del seu "Costumari Català".


Succinitaxus

Succinitaxus és un gènere d'aranyes araneomorfes fòssils de la família dels sinotàxids (Synotaxidae). Fou descrit per Wunderlich l'any 2004.

Les espècies d'aquest gènere han estat descobertes dins l'ambre de la mar Bàltica (ambre bàltic), el de Rivne a Ucraïna i el de Bitterfeld a Saxònia-Anhalt, a Alemanya. Daten del paleogen.

Segons el World Spider Catalog versió 19.0 (2018), existeixen les següents espècies fòssils:
* "Succinitaxus brevis" Wunderlich, 2004
* "Succinitaxus minutus" Wunderlich, 2004


Delta Lupi

Delta Lupi (δ Lup / HD 136298 / HR 5695) és un estel de magnitud aparent +3,22, la quarta més brillant de la constel·lació del Llop, després de α Lupi, β Lupi i γ Lupi. Encara que sense denominació pròpia habitual, de vegades rep el nom d'origen grec Hilasmus (ιλασμος), que significa «la propiciació».

Delta Lupi és una subgeganta blava de tipus espectral B1.5 IV, un estel calent amb una temperatura efectiva de 22.400 K. Tan lluminosa com 24.200 sols —incloent l'energia radiada com a llum ultraviolada—, el seu radi és 11 vegades més gran que el radi solar. Com altres estels similars, rota a gran velocitat —la velocitat mesurada de 220 km/s és un valor mínim— i completa un gir sobre si mateixa en menys de 2,4 dies. La seva massa, 12 vegades major que la del Sol, implica que finalitzarà la seva vida en forma de supernova. Igual que α Lupi, Delta Lupi és una Variable Beta Cephei. La seva lluentor varia 0,04 magnituds en un període principal de 3,97 hores, amb un possible segon període de 3,43 hores.

Com altres estels blanc-blavosos en la constel·lació del Llop, Delta Lupi forma part d'una associació estel·lar OB anomenada subassociació «Centaurus Superior-Lupus», que al seu torn forma part de la gran Associació estel·lar d'Scorpius-Centaurus. A més és membre de l'associació estel·lar de Scorpius-Centaurus. Es troba a 880 anys llum de distància del sistema solar.


Veris ubnis melodiebi

Veris ubnis melodiebi (ვერის უბნის მელოდიები, en georgià "Melodies del barri de Veri") és una pel·lícula musical soviètica rodada en georgià dirigida per Guiorgui Xenguelaia i protagonitzada per Sofiko Txiaureli.


Pírous

Pírous (en grec antic Πείροος "Peiroos") va ser, segons la mitologia grega, un cabdill dels tracis que a la Guerra de Troia es va aliar amb el rei Príam. Se'l menciona al "Catàleg dels troians" al llibre II de la "Ilíada", juntament amb Acames, l'altre cap dels tracis. Va lluitar a la guerra al costat del seu fill Rígim. Va ser mort per Toant, cabdill dels etolis. El seu fill Rígim va morir a mans d'Aquil·les.


Tomas Aritz Oteiza

Tomas Aritz Oteiza (Pamplona, dècada de 1910 - Navarra, 1936) va ser un activista polític basc, militant destacat del Partit Comunista d'Espanya a la localitat navarresa de Pamplona.

Va tenir per companya sentimental a la mestra d'escola Camino Oskoz. Va ser assassinat als 26 anys. Va ser una de les primeres víctimes de la Guerra Civil a Navarra.


Partit Liberal del Japó

El Partit Liberal del Japó (日本自由党) va ser un partit polític japonés fundat l'any 1945 per Ichirõ Hatoyama, Primer Ministre del Japó, i dissolt en 1948. Shigeru Yoshida també va ser una figura important del partit i posteriorment lider, a més de Primer Ministre.


Pendro

Pendro (kurd Pêndro o پێندرۆ) és un poble kurd al Kurdistan iraquià, situat a la província d'Erbil, prop de la frontera amb Turquia, es troba aproximadament entre 15 i 18 km al nord de Barzan, de població superior a 2540 persones.


Los alienígenas

Los alienígenas és el quart àlbum de la sèrie "Superlópez", i el primer íntegrament creat per Jan. L'aventura està composta per vuit historietes curtes: "Los invasores," "Alucinomanía," "¡Fuera De Combate!" , "El gran asalto al banco," "La noche de los generales," "¡Alerta a la Tierra...!", "Busca y captura ..." i "Feliz epílogo." Totes les històrietes tenen una extensió de vuit pàgines, excepte la darrera, que en té sis.


Luci Apusti

Luci Apusti () va ser un militar romà dels segles i aC que formava part de la gens Apústia.

Era el comandant de les tropes romanes estacionades a Tàrent l'any 215 aC i va defensar la ciutat davant l'atac constant dels cartaginesos a inicis de la Segona Guerra Púnica.


Magda Campins

Magda Campins i Martí (Barcelona, 1956) és una metgessa i epidemiòloga catalana. Cap del servei de Medicina Preventiva i Epidemiologia de l'Hospital Vall d'Hebron de la ciutat de Barcelona, és també professora de medicina preventiva i epidemiologia a la Facultat de Medicina (UAB). S'ha pronunciat favorablement a l'ús de la hidroxicloroquina per a tractar els malalts de Covid-19.


Joaquim Llovet i Verdura

Joaquim Llovet i Verdura (Mataró, 14 de novembre de 1921 — 27 d'agost de 2017) va ser un historiador mataroní considerat una de les figures més destacades de la història local a Catalunya, la qual va contribuir a renovar amb la introducció de metodologies pròpies dels corrents moderns de la historiografia científica. És autor d'importants contribucions sobre la història local de Mataró i el Maresme, així com sobre la història de la marina catalana del i el .


Giancarlo De Carlo

Giancarlo De Carlo (Gènova, 12 de desembre 1919 – Milà, 4 de juny de 2005) ha estat un arquitecte, urbanista, teòric de l'arquitectura i acadèmic italià.

Va ser un dels primers a experimentar i aplicar la participació dels usuaris en l' arquitectura en les etapes de disseny. És conegut internacionalment per ser un dels fundadors del moviment Team X, que va fer la primera ruptura real amb el Moviment Modern i les tesis funcionalistes de Le Corbusier .

Per la seva capacitat d'establir sempre fortes relacions entre la teoria i la pràctica no convencionals ha estat un dels pensadors més aguts de l'arquitectura italiana. És el pare de l'escriptor Andrea De Carlo .

Nascut a Gènova poc després de la fi de la Primera Guerra Mundial de pare sicilià i de mare piemontesa, va viure entre la seva ciutat natal, Livorno i Tunis fins als vint anys. El 1939 es va matricular a la Universitat Politècnica de Milà on es va llicenciar en enginyeria el 1943 . Durant la Segona Guerra Mundial va ser reclutat com oficial de la Marina. Després de l'armistici del 8 de setembre de 1943, passà a la clandestinitat i participà en la Resistència amb el "Moviment d'Unitat Proletària" en el que també hi van participar altres arquitectes milanesos, com Franco Albini i Irenio Diotallevi . Més tard va organitzar un grup polític d'inspiració anarquista-llibertària a Milà (les "Brigades Matteotti") juntament amb l'arquitecte Giuseppe Pagano.

Al final de la guerra va publicar a Milà "Le Corbusier: Antologia critica degli scritti" ("Le Corbusier:" "Antologia crítica dels seus escrits") i comença a assistir al moviment anarquista participant en les primeres conferències italianes a Carrara. La seva sempre serà una adhesió crítica al pensament llibertari proper a les tesis de Piotr Kropotkin i és en aquest període quan la seva col·laboració comença a la revista anarquista "Volontà" en què intenta llançar noves idees socials per a la reconstrucció i la necessitat incessant d'habitatge assequible. Col·labora ocasionalment amb les revistes d'arquitectura "Domus" i "Casabella" i publica una monografia crítica sobre William Morris .

El 1948 va reprendre els seus estudis a l'IUAV (Institut Universitari d'Arquitectura de Venècia) on es va llicenciar el 1949. Dos anys abans va participar en la VIII Trienal de Milà amb tres projectes mai realitzats per al districte QT8 . El 1950 va obrir el seu propi estudi a Milà. El 1951 va organitzar una exposició sobre arquitectura espontània per a la IX Trienal de Milà i tres anys després en l'edició següent va presentar tres curtmetratges escrits amb Elio Vittorini en els quals, en ple estil de l'època, va denunciar les possibles derivacions d'una metròpoli moderna gestionada pels buròcrates i tècnics en què l'interès per l'home no sigui prioritari i insta l'espectador a actuar en primera persona. El 1952 va néixer el seu fill Andrea.

El 1955 va obtenir una càtedra d'urbanisme a l'IUAV que mantindria fins al 1983, entrant en contacte i xocant sovint amb els principals noms d'arquitectura i urbanisme italians com Giuseppe Samonà, Carlo Scarpa, Bruno Zevi i Paolo Portoghesi . Entre 1952 i 1960 va formar part de la nova generació convidada a participar en CIAM . Participa en els prestigiosos congressos gràcies a la presentació d'Ernesto Nathan Rogers que en el mateix període també el va incloure al consell de redacció de la revista "Casabella-Continuità", un paper que va abandonar el 1956 després d'amargs contrastos amb el mateix Rogers. En el mateix període forma part del Moviment d'Estudis per l'Arquitectura (MSA) que reuneix diversos joves arquitectes milanesos d'acord amb els principis del Moviment Modern i en contrast obert amb l'experiència romana de l'Associació per a l'Arquitectura Orgànica (APAO) de Bruno Zevi que en canvi fa referència a les idees innovadores de Frank Lloyd Wright .

El 1956, com a membre italià del CIAM, va presentar el seu propi projecte per a un complex d'habitatges públics a Matera en el qual es van ignorar els principis de Le Corbusier a costa d'una atenció específica al context geogràfic, social i climàtic de la regió. És clarament una forta ruptura amb l'antiga generació d'arquitectes i el mite d'un model d'arquitectura internacional únic, l'anomenat "International Style". Al congrés de 1956 és tan marcat el final del CIAM i l'inici del Team X, que reuneix la nova generació convidada a participar en l'últim congrés, i que exigeix un nou tipus d'arquitectura, que més adequat a les condicions socials i ambientals locals i on la persona no es redueix a una figura abstracta o a un conjunt de mesures estàndard.

El 1964 es va encarregar del primer Pla General d'Ordenació Urbana de la ciutat d'Urbino. Des del 1965 és l'encarregat de dissenyar el campus i les instal·lacions de la nova Universitat d'Urbino. En el projecte, el campus es fusiona amb el paisatge, inserint-se físicament als turons. El campus universitari d'Urbino és un projecte al que li dedicarà molts anys de la seva vida i que li donarà el seu primer veritable reconeixement internacional. Els anys següents va desenvolupar el projecte de la casa del filòsof Livio Sichirollo i del barri "La Pineta".

El 1968, durant la revolta estudiantil, va buscar un diàleg constructiu amb els seus estudiants i va publicar una sèrie de textos i assajos en els quals va teoritzar una gestió més democràtica i oberta de l'arquitectura i va posar en qüestió l'ensenyament tradicional: "La piràmide invertida", " Ordre, Institució, Educació, Trastorn "," El públic de l'arquitectura "i" Una arquitectura de participació ".

Des del 1970, junt amb Domenico De Masi, Fausto Colombo i Valeria Fossati Bellani i els treballadors i les seves famílies, construeix les cases per als treballadors "Matteotti" a Terni. Es tracta del primer exemple d'arquitectura participativa a Itàlia que demostra ser un èxit i que després repetirà amb diferents resultats i procediments el 1972 pel Pla Director de Rimini i el 1979 per a la recuperació de l'illa de Mazzorbo a Venècia .
Des del 1976 va fundar ILAUD (o ILA & UD, "Laboratori Internacional d'Arquitectura i Disseny Urbà" ), un laboratori internacional d'arquitectura i disseny urbà, basat en els principis de l' Equip X, que té lloc cada estiu a Itàlia des de fa 27 anys (amb els anys va tenir lloc a Venècia, Siena, Urbino, etc.) amb l'objectiu de realitzar una activitat de recerca contínua mitjançant la comparació teòrica i de disseny entre les noves generacions de les més prestigioses escoles d'arquitectura europees i americanes.

El 1978 va fundar i dirigir la revista " Espai i societat " a través de la qual durant més de vint anys mantindrà activa la xarxa de relacions creada amb l' equip X i garantint una veu alternativa i independent en el panorama arquitectònic europeu.

A Siena es va encarregar del projecte del nou districte suburbà de San Miniato que, després d'una execució gairebé completa per part del municipi de Siena, va criticar la seva implementació pràctica i del qual es va dissociar després.

El 1984 va acceptar l'encàrrec de la Universitat de Catània per al projecte de recuperació del Monestir de Sant Nicolau l'Arena, seu de l'actual DISUM - Departament d'Humanitats.

Convidat diverses vegades a universitats de tot el món per a conferències i reunions, ha rebut nombrosos premis i reconeixements. El 2004, el Centre Pompidou de París li va dedicar una exposició monogràfica i, a Roma, tres dies abans de la seva mort, l'1 de juny de 2005 es va inaugurar una gran exposició retrospectiva en què el mateix De Carlo va supervisar la configuració i la tria no cronològica de la l'exposició.


Joan Llampallas Alsina

Joan Llampallas Alsina (el Masnou, Maresme, 8 de novembre de 1866 - Montcada i Reixac, Vallès Occidental, 4 de setembre de 1936) fou un polític català, alcalde del Masnou durant la Dictadura de Primo de Rivera.

Propietari rendista, entrà al consistori del Masnou amb la Dictadura de Primo de Rivera amb el partit institucional Unión Patriótica. Fou 1r tinent d'alcalde de 1923 a 1924 i alcalde del Masnou de 1924 a 1930, any en què va caure la dictadura.

Durant el seu mandat, es reformà i restaurà la casa de la vila, s'homenatjà el comte de Lavern, Pere Grau Maristany, es dugueren a terme campanyes d'ajut als soldats de la Guerra del Rif i s'inaugurà l'Escola nocturna per a obreres. Hi hagué una forta dinàmica constructiva, amb la construcció de la plaça d'Alfons XIII (actual plaça d'Espanya), i es constituí la Sociedad Casas Baratas La Masnouense, que construí un gran nombre de cases per a obrers als actuals carrers de Navarra i Itàlia. Durant l'alcaldia es publicà el llibre turístic "Masnou: notas para la contribución al estudio de la historia de Masnou" (1928) de Pere-Jordi Bassegoda i Musté. A part d'alcalde, també va ser president de la junta de la Casa Benèfica del Masnou.

Amb l'esclat de la Guerra Civil Espanyola, va ser assassinat el 4 de setembre de 1936 en el marc de la repressió en la zona republicana. El 2 de setembre de 1936 fou conduït en cotxe a Santa Coloma de Gramenet i assassinat i enterrat a Montcada. S'adjudicà l'assassinat a Miquel Colomer Juriol i altres desconeguts.

El setembre de 1940 es traslladaren les seves restes per procedir a retre-li honors i enterrar-lo al cementiri del Masnou. Aquell mateix any es posà el seu nom a un nou carrer de la vila (carrer de Joan Llampallas) a la urbanització Bell Indret.


II Premis Turia

Els II Premis Turia foren concedits el juliol de 1993 per la revista valenciana Cartelera Turia amb la intenció de guardonar les persones i col·lectius que haguessen destacat l'any anterior en qualsevol de les categories i seccions que cobria la revista: cinema (pel·lícula espanyola i estrangera, actor i actriu), teatre, arts plàstiques, literatura, gastronomia, mitjans de comunicació, esports, música, literatura, etc. La llista de guanyadors era escollida per l'equip de redactors i col·laboradors de la revista.

El premi consistia en una estàtua que imitava la que sortia a la mítica pel·lícula "El falcó maltès" (1950) de John Huston.


Wu duo Jinhua

Wu duo Jinhua () és una comèdia musical romàntica xinesa estrenada el 1959.

La trama gira al voltant dels malentesos provocats pel fet que cinc joves de Yunnan tinguen el nom comú de Jinhua. Ambientada en els últims anys del Gran Salt Endavant, es conta la història d'Ah Peng, jove camperol d'ètnia Bai que s'enamora d'una jove anomenada Jinhua. Es prometen que es trobaran a la "font de la papallona", al Canshan, en un any, però en no aparèixer la jove, Ah Peng decideix anar a buscar-la. Durant la pel·lícula, el jove trobarà a diferents xiques anomenades Jinhua, fins que finalment es reuneix amb la seua promesa i es poden casar.

"Wu duo Jinhua" és un exemple canònic de les pel·lícules sobre les minories ètniques xineses produïdes per les productores estatals en les dècades del 1950 i 1960. A "Wu duo Jinhua" es representa a l'ètnia Bai amb vestits colorits, amb les seues danses i cançons festives, i tot i la càrrega de l'amor romàntic en la pel·lícula, se'ls mostra compromesos en el procés de construcció socialista. Els productors van parar atenció a utilitzar cançons típiques de la regió i que l'actriu principal fora de Yunnan. La pel·lícula és d'interès particular perquè el fet de representar a minories ètniques permetia als realitzadors el poder endinsar-se en àrees sensibles per al govern.


Valérie Plante

Valérie Plante (Rouyn-Noranda, Quebec, Canadà, 14 de juny de 1974), és l'alcaldessa de la ciutat de Mont-real (Quebec, Canadà) des del 2017. És així mateix la líder del partit Projet Montréal.


Anna Amigó Bertran

Anna Amigó Bertran (Barcelona, 14 de març de 1966) és una orientadora catalana, especialista en curses d'orientació i raids d'aventura.

Com a membre del Club Orientació Catalunya, amb el qual competí, arribà a convertir-se en campiona de Catalunya en gairebé totes les disciplines de curses d'orientació entre els anys 1988 i 2003. També guanyà dotze Campionats d'Espanya, a més de quatre Lligues, entre els anys 1995 i 2010. Fent parella amb Emma Roca i Rodríguez, el 1999 aconseguí el primer World Orienteering Marathon Trophy. Entre els anys 1995 i el 2002 formà part de la selecció espanyola i disputà cinc Campionats del Món, quatre a peu i un amb bicicleta de muntanya. Amb la selecció catalana participà en els trofeus internacionals Ciutat de Barcelona i en els Park World Tour. Feu d'orientadora en l'equip femení Buff-Salomon, el qual per ser únic al món, competia contra equips masculins en raids d'esports d'aventura com els Gauloises (1995-2000) celebrats a la Patagònia o l'Himàlaia, entre altres indrets. L'any 2004 aconseguí classificar-se en segon lloc en el campionat de Catalunya d'orientació a llarga distància. L'any 2012, competint ja com a veterana, va guanyar el Campionat d'Espanya de Curses d'Orientació 2012 d'aquesta categoria. L'any 2016 l'equip del Club Orientació Catalunya (COC), format per Anna Amigó, Anna Illa i Anna Nadeu aconseguí la segona posició al Campionat de Catalunya de relleus d'Orientació. Amigó també s'ha ocupat d'escriure manuals d'ensenyança esportiva relacionats amb les curses d'orientació dirigits a estudiants d'educació infantil, de primària i de secundària.


Oriol Lozano Rocabruna

Oriol Lozano Rocabruna (Palau-solità i Plegamans, 15 de juliol de 1985) és un polític català, actual alcalde de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental).

Es va graduar en el grau de ciències de l'activitat física i de l'esport, també conegut com a INEF, en la Universitat de Barcelona, i posteriorment va realitzar un postgrau en Gestió Esportiva Municipal, lliurant com a projecte final d'aquest un Pla General Esportiu per a un municipi de 69.000 habitants. L'any 2015 es fa militant d'Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), iniciant una trajectòria política vinculada únicament al municipi de Palau-solità i Plegamans.

S'inicia en l'àmbit de la política l'any 2015 quan entra a formar part de la llista electoral d'Esquerra Republicana de Catalunya en les eleccions locals de 2015 ocupant el numero 6 de la candidatura.

Va encapçalar la llista d'ERC en les eleccions municipals de 2019, sent triat com a cap de llista el 7 de maig de 2018, i obtenint posteriorment a les eleccions locals de 2019 una victòria amb 6 regidors sobre 17, la primera victòria dels republicans en la història de la democràcia.


Herèon d'Argos

L'Herèon d'Argos era el temple principal del santuari de l'Argòlida dedicat a Hera, l'epítet de la qual, «Hera Argeia", resulta conegut per als lectors d'Homer. La mateixa Hera afirmava ser protectora d'Argos, on se'n guarda el record en una representació arcaica i anicònica de la Gran Dea en un pilar. El lloc, que podria ser el punt d'origen del culte a Hera en la Grècia peninsular, es troba entre Argos i Micenes, dues importants ciutats micèniques. El viatger Pausànies, que visità el lloc al s. II, es refereix a la regió com "Prosimna." Segons Pausànies, Prosimna, Eubea i Acrea, les tres filles del riu Asterion, foren les nodrisses d'Hera.

El centre del santuari era el temple, projectat, realitzat i realçat per la disposició del terreny en terrasses.

El temple s'alça al vessant de la muntanya Acrea, al cim de la qual han aparegut les restes de l'acròpoli micènica de Prosimna, i era la més important de la zona. L'elecció d'aquest lloc pogué deure's a:

* El poder polític argiu depenia del control de la plana, i la posició prominent de l'Herèon seria un símbol ostentós de la seua autoritat.
* També podria estar condicionada per les restes d'un assentament que data del període geomètric.

El període de més expansió constructiva de l'Herèon d'Argos fou el s. V ae, i continuà funcionant com a lloc de culte fins a l'època romana, com es dedueix de la descripció que feu Pausànies del santuari.


Dia Mundial de la Metrologia

El 20 de maig és el Dia Mundial de la Metrologia, en commemoració de l'aniversari de la signatura de la Convenció del Metre del 1875 a París. S'organitza mundialment de forma conjunta pel BIPM i l'OIML.

Temes del Dia Mundial de la Metrologia

Les edicions de 2018 i 2019, dedicades al canvi del Sistema Internacional van ser commemorades per la Secció Catalana de Metrologia a l'Escola Politècnica Superior d'Enginyeria de Vilanova i la Geltrú de la Universitat Politècnica de Catalunya (2018) i al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (2019). La del 2020, ajornada, va celebrar-se a l'IEC.

La Secció Catalana de Metrologia a partir del 2017 realitza l'adaptació al català dels pòsters del Dia Mundial emesos pel BIPM que apareixen en la taula.


Giulia Farnese

Giulia Farnese (1474 - 23 de març de 1524) va ser amant del papa Alexandre VI i germana del papa Pau III. Era coneguda com a "Giulia la bella".

Lorenzo Pucci la va descriure com "la més bonica per contemplar". Cèsar Borja, el fill d'Alexandre VI, la va descriure com de "color fosc, ulls negres, cara rodona i una ardor particular".