Cal·lístrat d'Afidnes

Cal·lístrat d'Afidnes (en llatí "Callistratus", en grec antic Καλλίστρατος) fou un orador i polític atenenc nascut al demos d'Afidnes, fill de Cal·lícrates d'Afidnes i nebot d'Agirri ("Aghirrios").

Se'l menciona per primera vegada l'any 379 aC com a membre del partit oligàrquic, quan va enviar una ambaixada a Tebes per alertar Leontiades de Tebes d'un possible intent contra Cadmea per part dels exiliats sota el comandament de Pelòpides.

El 378 aC va dirigir com a estrateg les tropes enviades a Tebes, juntament amb Càbries ("Chabrias", Χαβρίας) i Timoteu, en ajut de la ciutat contra Agesilau segons Plutarc i Xenofont, encara que representava, de fet, els interessos espartans a Atenes.

El 373 aC, es va unir a Ifícrates en la persecució de Timoteu, que havia estat molt actiu contra Esparta a les mars occidentals i que, per la seva restauració en el poder dels exiliats de Zante, havia suposat la represa de la guerra després de la pau del 374 aC. Timoteu va ser portat a judici i Cal·lístrat nomenat comandant, amb Ifícrates i Cabries, de les forces enviades a Còrcira, i sembla que Ifícrates i Cal·lístrat representaven dues sensibilitats ben diferents. Aviat, Cal·lístrat va tornar a Atenes amb el consentiment d'Ifícrates, al qual va prometre enviar diners o bé aconseguir la pau. El 371 aC, era a Esparta com a ambaixador (però sense aquest títol) per negociar la pau.

El 369 aC, quan Epaminondes va envair Lacònia, Cal·lístrat va influir a Atenes per donar ajut a Esparta. Els espartans així ho havien demanat.

Probablement va ser l'any 366 aC quan va fer el seu famós discurs sobre l'afer d'Oropos, que havia estat ocupada per un cos d'exiliats de la ciutat dirigits per Temisó i, per tant, perduda per Atenes. Els atenencs van enviar allí un exèrcit dirigit per Cares ("Chares", Χάρης), però es va arribar a un acord, pel qual Oropos quedava com a dipòsit dels tebans fins a una solució posterior, acord instigat per Cal·lístrat i Cabries ("Chabrias"). Més tard, els tebans no la van voler retornar i els signataris de l'acord foren perseguits. Cal·lístrat, amb la seva eloqüència, va resultar absolt, però l'afer va afectar la seva política a causa de la pèrdua d'un punt fronterer tan important, i el poble el va criticar.

El van tornar a jutjar el 361 aC i el van condemnar a mort pel fet d'Oropos, però es va escapar i es va exiliar a Methone de Macedònia. El 356 aC, encara estava exiliat, però poc després va tornar a Atenes, on el van descobrir. Es va refugiar a l'altar dels dotze déus, però fou igualment pres i executat, segons Xenofont, Diodor de Sicília, Plutarc i altres.

Se li atribueix durant el seu exili la fundació de Daton ("Datum"), després Filips, i va dissenyar un pla per augmentar de 20 a 40 talents les rendes de les quotes del port de Macedònia. Sembla que Demòstenes l'admirava molt com a orador, i Teopomp de Quios el va lloar per la seva conducta pública, mentre li criticava l'ostentació a la seva vida privada.


Banc Nacional d'Angola

El Banc Nacional d'Angola (portuguès "Banco Nacional de Angola") és el banc central d'Angola. És estatal i el Govern d'Angola és l'únic accionista. El banc es troba a Luanda, va ser creat el 1926, però el seu origen es remunta a 1865. El Banc Nacional d'Angola està actiu en desenvolupar una política d'inclusió financera i és membre de la Aliança per a Inclusió Financera (AFI).


La Resolució 617 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 29 de juliol de 1988 després de recordar la resolució anterior del Consell de Seguretat de les Nacions Unides sobre el tema, així com l'estudi de l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides a Líban (FPNUL) aprovada a la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la FPNUL durant sis mesos dies fins al 31 de gener de 1989.

El Consell va tornar a refermar el mandat de la Força i va demanar al Secretari General que informés sobre els progressos realitzats en relació amb l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978).


Adrien Garel

Adrien Garel (Bagneux, Alts del Sena, 12 de març de 1996) és un ciclista francès. Combina la carretera amb el ciclisme en pista.

localitzat a l'entitat territorial administrativa


Dorit Aharonov

Dorit Aharonov (en hebreu: דורית אהרונוב) (Washington, 1970) és una informàtica israeliana especialitzada en informàtica quàntica.

Aharonov es va graduar en la Universitat Hebrea de Jerusalem amb una llicenciatura en Matemàtiques i Física en 1994. Després es va graduar a l'Institut Weizmann de Ciències amb un Màster en Física. Va obtenir el seu doctorat en informàtica en 1999, a la Universitat Hebrea de Jerusalem, i la seva tesi es titulava "Noisy Quantum Computation". També va fer el seu postdoctorat en el departament de matemàtiques de la Universitat de Princeton, i en el departament d'informàtica de la Universitat de Califòrnia a Berkeley. Va ser investigadora visitant a l'Institut d'Estudis Avançats de 1998 a 1999. Des de 2001 és professora del departament de Ciències de la computació de la Universitat Hebrea de Jerusalem.

En 2005, Aharonov va ser descrita per la revista Nature com: "un dels quatre joves teòrics que estan onejant en els seus camps", i l'any següent va rebre el Premi Krill per l'excel·lència en la investigació científica. Va ser un del ponents convidats al congrés internacional de matemàtics de 2010, a Hyderabad sobre el tema "Aspectes matemàtics de la informàtica". Dorit Aharonov és la neboda del físic Yakir Aharonov.


Jan Stanislav Kolár

Jan Stanislav Kolár (Praga, Bohèmia, Àustria-Hongria, 11 de maig de 1896 - Praga, Txecoslovàquia, 30 d'octubre de 1973) fou un director de cinema, actor, guionista i historiador del cinema txec, pioner del cinema al seu país. Com a guionista i director va ser actiu especialment en l'era del cinema mut. La seva carrera com a actor es va estendre fins a 1964. Va col·laborar sovint amb el seu amic Karel Lamač, escrivint-li guions, codirigint o actuant en els seus films.


Kylian Mbappé

Kylian Mbappé Lottin (; nascut el 20 de desembre de 1998) és un futbolista professional francès que juga com a davanter pel Paris Saint-Germain i la selecció francesa de futbol.

Malgrat la seva joventut, se'l considera un dels millors futbolistes del món pel seu caràcter descarat, la seva valentia i el seu talent. El 2016 va començar a fer-se conegut marcant gols importants per a l'AS Mònaco, arribant a les semifinals de la Lliga de Campions, fita històrica pel club del principat, i guanyant la Ligue 1. Al cap d'uns dies, va rebre el premi al millor futbolista jove de l'any, anomenat Golden Boy.

L'estiu del 2017, el seu traspàs al PSG (Paris Saint-Germain) es va oficialitzar els últims dies de mercat. El seu fitxatge estava molt buscat per tots els grans clubs europeus, però molts el van descartar pel seu elevat preu. El PSG, dirigit pel milionari Nasser Al-Khelaïfi, el va incorporar a les seves files amb un contracte de 5 anys, el primer en forma de cessió. Un any després, el PSG va fer efectiu el pagament de 180 milions d'euros a les arques monegasques, convertint-se en el segon fitxatge més car de la història del futbol fins llavors, només superat pel de Neymar Jr, traspassat l'estiu anterior pel preu de 222 milions d'euros, la clàusula de rescissió que tenia amb el Barça.

El 2017, malgrat les ofertes de grans equips europeus, no va voler abandonar el seu país natal, França. Allà, al PSG, considerat el millor equip de la Ligue 1 i una de les potències europees, forma un triplet atacant amb l'exjugador blaugrana Neymar Jr. i l'uruguaià Edinson Cavani.

Mbappé va debutar amb la selecció absoluta francesa el 2017, després de passar per les categories sub-17 i sub-19. A la Copa del Món de 2018, Mbappé es va convertir en el jugador francès més jove a marcar en una Copa del Món, i es va convertir en el segon jugador menor de 20 anys, després de Pelé, en marcar en una final de Copa del Món. França va guanyar el torneig, i Mbappé va acabar com a segon màxim golejador i va rebre el premi al Millor Jugador Jove per les seves actuacions.


Leonor Izquierdo

Leonor Izquierdo Cuevas (Almenar de Soria, Sòria, 12 de juny de 1894 - Sòria, 1 d'agost de 1912) va ser esposa, musa i efímera companya del poeta Antonio Machado. Es van casar el 1909 i va morir ella de tuberculosi tres anys després, sent enterrada en el cementiri de l'Espino de Soria. El poeta, que després de la seva mort va abandonar la capital soriana, li demanaria a un amic un any més tard que visités la seva tomba amb aquests versos immortals:


Farid Boulaya

Farid Boulaya (Vitròla, 25 de febrer de 1993) és un futbolista algerià d'origen francès, que juga en la posició de migcampista ofensiu. Actualment juga al FC Metz de la Ligue 1 francesa, cedit pel Girona FC, de la Primera Divisió d'Espanya.

La carrera esportiva de Boulaya comença al planter del Football Club Istres Ouest Provence. Hi debuta professionalment l'11 de maig de 2012, a la Ligue 2. El 31 d'agost del 2016, fitxa per l'Sporting Club de Bastia de la Ligue 1 per 4 temporades, però només hi disputa 2 partits. El 25 de juliol de 2017 fitxa pel Girona Futbol Club de La liga, amb un contracte per 3 temporades.


(2598) Merlin

(2598) Merlin és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides, descobert el 7 de setembre de 1980 per Edward Bowell des de l'Estació Anderson Mesa (comtat de Coconino, prop de Flagstaff, Arizona, Estats Units).


(2608) Seneca

(2608) Seneca és un asteroide que pertany al grup d'asteroides Amor i que fou descobert per Hans-Emil Schuster el 17 de febrer de 1978 des de l'Observatori de la Silla, Xile.


(1322) Coppernicus

(1322) Coppernicus és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 15 de juny de 1934 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.


(922) Schlutia

(922) Schlutia és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 18 de setembre de 1919 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.

Rep aquest nom en honor dels empresaris Edgar Schlubach i H. F. Tiarks, els qui van finançar l'expedició a l'illa de Christmas per a l'observació de l'eclipsi solar de 1922.


Miguel Ángel Pérez Lasa

Miguel Ángel Pérez Lasa (Andoain, Guipúscoa, País Basc, 31 d'octubre de 1967) és un exàrbitre de futbol. Actualment és àrbitre informador en primera divisió. Va pertànyer al Comitè d'Àrbitres del País Basc.

Després d'arbitrar dos anys a la segona divisió espanyola va debutar a la primera divisió el 7 de setembre de 1997 en el partit Real Zaragoza 3 - el Real Oviedo 3. Com a àrbitre, posseeix un elevat registre d'amonestacions per temporada.

Es va retirar en la temporada 2012/13 després d'haver arbitrat partits tan importants com el clàssic (Reial Madrid - FC Barcelona). L'últim partit que va dirigir va ser el Real Madrid 4 - CA Osasuna 2 l'1 de juny de 2013.


Conclave de 1342

El Conclave de 1342 va ser el tercer Conclave de l'anomenat Papat d'Avinyó i el segon celebrat a Avinyó. En resultà elegit el Papa Climent VI, que succeí al Papa Benet XII.


(210) Isabella

(210) Isabella és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 12 de novembre de 1879 per Johann Palisa des de l'observatori de Pula (Croàcia).
Es desconeix la raó del nom.


L'esquadró suïcida

L'esquadró suïcida (títol original en anglès: Suicide Squad) és una pel·lícula de super-malvats estatunidenca de 2016, basada en l'equip d'antiherois homònim de DC Comics. És el tercer lliurament de l'Univers Estès de DC Comics. La pel·lícula està escrita i dirigida per David Ayer, i protagonitzada per un repartiment coral amb Will Smith, Margot Robbie, Jared Leto, Joel Kinnaman, Jai Courtney, Adewale Akinnuoye-Agbaje, Karen Fukuhara, Jay Hernández, Cara Delevingne i Viola Davis.

Per a febrer de 2009, una pel·lícula de l'Esquadró Suïcida estava en desenvolupament en Warner Bros. Pictures. David Ayer va ser contractat per escriure i dirigir al setembre de 2014 i per a octubre el procés d'audicions havia començat. El rodatge va començar el 13 d'abril de 2016 Toronto, Ontario, Canadà, i va finalitzar a l'agost d'aquest any.

Esquadró Suïcida es va estrenar a Nova York l'1 d'agost de 2016, i va ser llançat als Estats Units el 5 d'agost de 2016, en 2D, 3D i IMAX 3D. Després d'un fort debut que va establir nous rècords de taquilla, la pel·lícula ha recaptat més de $ 700
milions de dòlars a tot el món. Ha rebut crítiques generalment negatives dels crítics, que van trobar l'adreça i la trama confusa i entretallada, encara que l'actuació de Margot Robbie va ser aclamada universalment.

Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.


À Punt

À Punt és la marca del principal canal de televisió de la CVMC, en substitució de Canal Nou, de RTVV. Els canals de televisió, així com les emissores de ràdio emeten dins del múltiplex que usava anteriorment RTVV.

S'espera reciprocitat en l'emissió dels canals de ràdio i televisió de la CVMC amb els canals públics de Catalunya TV3 (CCMA) i les Illes Balears IB3 (EPRTVIB). Aquests canals es veuran en el País Valencià sempre que els canals de la Corporació es vegen també en estos territoris. El govern espanyol impedí la reciprocitat.


Apodemus ponticus

Apodemus ponticus és una espècie de rosegador de la família dels múrids. És endèmica del Caucas, i es troba a Armènia, l'Azerbaidjan, Geòrgia i Rússia. És una espècie nocturna que habita en boscs, boscs-estepa i prats amb herba. S'alimenta de llavors, insectes, gra i fruita seca.


El Gattopardo

El Gattopardo, o "El Guepard" (títol original, en italià, Il Gattopardo) és l'única novel·la de l'escriptor i aristòcrata italià Giuseppe Tomasi di Lampedusa, apareguda l'any 1958 a títol pòstum i premiada amb el premi Strega l'any següent.

Tomasi di Lampedusa hi traça la vida de Fabrizio Salina, un príncep sicilià, al bell mig de les turbulències revolucionàries italianes del Risorgimento. Però és sobretot una història de Sicília i de la transició entre un ordre antic i un nou ordre.

L'autor sembla que s'inspirà en Giulio Fabrizio di Lampedusa, el seu besavi, per crear el personatge de don Fabrizio. Les armes d'aquest patriarca eren un lleó lleopardat (és a dir, el lleó de perfil, lleó passant, com un lleopard, a diferència del lleó rampant), que l'autor ha transformat en guepard «dansant» a la seva obra.

L'autor va declarar que les reflexions del príncep Salina sobre la societat eren en realitat les seves. En apropar-se les celebracions del centenari de la unificació italiana, l'autor volia parlar de l'oportunisme que segons ell havia caracteritzat l'època, ben lluny de l'entusiasme que presenta la historiografia oficial italiana. De vegades presentada com una novel·la «reaccionària», aquesta obra és en realitat molt crítica sobre les elits tradicionals.


Efeb de Subiaco

L'Efeb de Subiaco (o el jove de Subiaco , en , ) és una escultura d'un home jove adolescent trobada a la "Vila Sublaquensis" de Neró a Subiaco (la "Sublaqueum" romana) a la vall superior del riu Aniene, Laci, Itàlia.

El marbre sense cap és una còpia d'un bronze grec perdut, com ho demostra un estrany recolzament en forma de tronc d'arbre i "el fracàs del conjunt de la silueta, deformada per mantenir-la dins dels límits d'un sol bloc de pedra", com observa Rhys Carpenter ; és improbable que sigui posterior a Neró, a causa de la ubicació on va ser trobat. La data de l'original en bronze que copia és refutada. Al moment de la seva troballa August Kalkmann va donar una data aproximada de començaments del Segle V aC però abans de la Segona Guerra Mundial, l'opinió general la situava a la fi del Segle IV aC. en el gir cap a l'estil hel·lenístic, al que Rhys Carpenter es va oposar, suggerint en canvi els anys 60 o 70 del segle cinquè. Brunilde Sismondo Ridgway, en una nova datació radical de la història de l'escultura grega, l'ha col·locat entre les obres classicistes del Segle I aC.

L'atleta es mostra enmig d'un pas, en una convenció arcaica de la carrera. El seu braç esquerre, ara desaparegut, una vegada li va fregar el genoll dret. El seu braç dret s'estén cap amunt i endavant. La seva cama dreta avança amb un genoll doblegat. El seu genoll esquerre no toca el sòl, ni suporta el pes del seu tors tort violentament: Carpenter ho va comparar amb la meitat inferior de "Nióbides ensopegant".

L'escultura es conserva al Palacio Massimo alle Terme, al costat de les Termes de Dioclecià de Roma.
: Còpies
Una còpia en marbre, realitzada per Eugène Désiré Piron l'any 1905, es conserva a la ENSBA de París.

Existeix una còpia a la contrada Sant´Angelo a la vora de la carretera estatal SS411 a Subiaco. Allí va ser trobat l'any 1883, durant les excavacions de la "Vila de Neró", al marge esquerre del riu Aniene. ( / , )
: Curiositats
Jean Louis Curtis, va escriure una novel·la titulada "LÉphebe de Subiaco", a partir de la qual , Philippe de Broca va rodar en 1972 la pel·lícula "Chère Louise", protagonitzada per Jeanne Moreau i presentada en castellà amb el títol de "Pecats de tardor".


Beatriz Pérez Aranda

Beatriz Pérez Aranda (Madrid, 26 de març de 1963) és una periodista, presentadora i escriptora espanyola que es va fer popular quan presentava l'edició nocturna del "Telediario" de Televisió Espanyola el 1993. Va ser directora de premsa del "Butlletí Oficial de l'Estat" entre 1993 i 1994, i col·labora amb assiduïtat en revistes com "Tiempo", "Dunia", "Woman" i "Cosmopolitan".

Va participar com a tertuliana en el programa presentat des de 1995 per José Luis Garci "Qué grande es el cine", així com en un episodi dels programes d'entrevistes "Tal cual" i "Los unos y los otros", ambdós conduïts per Àngel Casas des de 1993 i 1994, respectivament. En les temporades 1995-1996 i 1996-1997 va presentar l'informatiu "Telenoticias" de Telemadrid.

És des de 1998 professora de la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Complutense de Madrid, branca de periodisme. El 2009 va tornar a la televisió pública com a presentadora del Canal 24 Horas, presentant informatius als caps de setmana, així com els informatius territorials de Ceuta i Melilla. Presenta el "Telediario" matinal de cap de setmana de a La 1 entre les 7 i les 9 del matí. A continuació, segueix al Canal 24 Horas fins a dos quarts de 3 del migdia, juntament amb Mercedes Martel. Es va divorciar del també periodista i presentador d'informatius Luis Mariñas.


Hiroshi Fujii

Hiroshi Fujii (藤井 浩 en kanji japonés), és un músic nipó nascut a Kobe el 2 de setembre de 1970 i resident a Alcoi del 1993 ençà, on està lligat a la filà Llauradors i al grup Barxell, del qual ha sigut mestre de dolçaina i membre de la colla.

Hiroshi va començar a tocar el piano als sis anys i, més tard, guitarra amb el mestre Shigeru Yamasaki, deixeble del guitarriste alcoià José Luis González en la dècada del 1970: González havia estudiat amb Andrés Segovia i de Regino Sainz de la Maza i rebia molts alumnes japonesos, raó per la qual Fujii es va traslladar de L'Haÿ-les-Roses —on estudiava des de l'any 1991— a Alcoi per a rebre classes d'ell i tornar-se'n a Kobe en acabant, però en conéixer al dolçainer contestà Hipòlit Agulló, mestre de la colla La Xafigà (Muro d'Alcoi), va decidir quedar-se i aprendre a tocar la xirimita.

Així, de 1997 al 2000 va estudiar dolçaina al Conservatori Municipal de Música José Iturbi de València amb l'algemesinenc Xavier Richart com a professor, i guitarra als conservatoris Òscar Esplà d'Alacant, el Joan Cantó d'Alcoi i altres mestres com David Russell, Manuel Babiloni, Thierry Laforge i Nakagawa Nobutaka.

El 2010 va oferir un concert de guitarra al Cercle Industrial en homenatge a un altre guitarra japonés mort a Alcoi l'any 2000, Masanao Ueda. L'any 2011 va organitzar un concert solidari al teatre dels Salesians d'Alcoi, amb la participació de diversos artistes i agrupacions alcoianes i ell mateix, per a recaptar fons per als afectats pel terratrémol i tsunami de Sendai i l'accident nuclear de Fukushima I, ja que ell havia patit de prop el terratrémol de 1995 a Kobe.

L'any 2015, Hiroshi va ser triat per a dirigir l'Himne de Festes de Moros i Cristians d'Alcoi l'abril següent: l'alcalde, Toni Francés, li ho va comunicar per videoconferència perquè es trobava al Japó per a rebre tractament mèdic. La notícia va aparéixer en el periòdic japonés "Nikkei". Poc abans de les festes, Hiroshi va oferir un recital de guitarra i dolçaina al Teatre Calderón (Alcoi) amb obres de José Luis González, l'estrena de la peça "Alcoi" d'Hideo Tsuda i la interpretació de l'Himne junt amb un cor musical de persones amb la malaltia d'Alzheimer.

Arribat el 21 d'abril, Hiroshi Fujii va entrar acompanyat per la Banda Primitiva d'Alcoi a la Plaça d'Espanya, plena de públic, amb la presència d'autoritats, d'amics japonesos i del ministre de l'Ambaixada del Japó a Espanya, Hiroshi va ser el primer músic estranger i el primer dolçainer a dirigir les vint-i-dos bandes de música que participaven en les festes, a més de les quatre colles dolçaineres locals —Barxell, La Cordeta, La Degollà i El Rebuig—, les quals varen desfilar per primera volta dins del programa fester.

Un mes després, una delegació de l'Ajuntament d'Alcoi amb l'alcalde, Hiroshi i els regidors de Turisme i Promoció Econòmica viatjaren a Madrid convidats per l'ambaixada nipona per a fomentar les visites de japonesos durant tot l'any. Abans de l'estiu, Hiroshi se'n tornà a Kobe durant una temporada. Eixe mateix 2016, quatre àgències majoristes organitzaren sengles viatges a Alcoi durant la festa del Mig Any.

Quant a televisió, Hiroshi ha participat en el programa "Destino España" (TVE) i la telenovel·la "El secreto de Puente Viejo" (Antena 3).


Columbo

Columbo (titulada així internacionalment excepte a Espanya, on es va anomenar "Colombo") és una sèrie de televisió nord-americana creada per Richard Levinson i William Link. Després de dos episodis pilot, el 1968 i el 1971, als Estats Units, la sèrie es va emetre regularment entre el 1971 i el 1978, i esporàdicament, entre el 1989 i el 2003, fins a un total de 69 episodis. És un cas particular de telenovel·la, en el sentit que no hi ha crèdits comuns a tots els episodis i els episodis són llargmetratges creats per a televisió. Peter Falk encarna el personatge principal, el tinent Columbo, un detectiu d'homicidis de la policia de Los Angeles.


Arkaitz Rodriguez Torres

Arkaitz Rodriguez Torres (Sant Sebastià, 1 de febrer de 1979) és un polític basc, secretari general del partit polític Sortu des del 23 de setembre de 2017. Anteriorment desenvolupà el doble càrrec de responsable d'acció política i portaveu, aquest darrer juntament amb Sonia Jacinto i Miren Zabaleta, després del congrés del partit celebrat el 21 de gener de 2017 al Palau Euskalduna de Bilbao.

Estigué vinculat a organitzacions de l'esquerra abertzale, com ara les organitzacions juvenils Haika i Segi. Després de la sentència del macrojudici 18/98+ contra Jarrai-Haika-Segi, fou condemnat a diversos anys de presó. Pel cas Bateragune passà 6 anys a la presó, juntament amb altres figures públiques vinculades a l'esquerra abertzale, com ara Sonia Jacinto, Miren Zabaleta, Arnaldo Otegi i Rafa Díez Usabiaga. En total, va passar 10 anys de presó, dividida en tres parts, en presons com la de Castelló II a Albocàsser o la de Logronyo, en la que compartí mòdul amb Arnaldo Otegi.

Es graduà en Enginyeria electrònica i industrial i, posterior inicià el grau d'Administració i direcció d'empreses, tot i que no l'arribà a acabar. Durant la seva estada a la presó pel cas Bateragune, obtingué les qualificacions més altes de graduació en Gestió empresarial de tot l'Estat espanyol, tot i que les condicions per aprendre són molt pitjors en una presó.


Thymelaea

Thymelaea és un gènere de plantes amb flors que dona el nom a la família de les timeleàcies. Consta d'unes 30 espècies d'arbusts de fulles persistents i d'herbes. És originari de les Illes Canàries, la conca del Mediterrani, el nord i centre d'Europa i Àsia Central (la regió irano-turiana).

Als Països Catalans són autòctones les espècies següents:Thymelaea passerina, Thymelaea sanamunda, Thymelaea dioica, Thymelaea calycina, Thymelaea hirsuta, Thymelaea tinctoria, Thymelaea pubescens, Thymelaea argentata, Thymelaea velutina i Thymelaea tartonraira.
;Espècies


Batalló Henri Vuillemin

El Batalló Henri Vuillemin va ser una unitat de les Brigades Internacionals durant la Guerra Civil espanyola.

Va ser formada el 12 de desembre del 1936, sobretot per voluntaris francesos i belgues, així com recollint supervivents del Batalló Louise Michel. Inicialment se l'enquadrà a la XIII Brigada Internacional, però l'agost del 1937 va ser transferit a la XIV. Va ser dissolt el 23 d'abril del 1938.


Atlanta Thrashers

Els Atlanta Thrashers són un equip professional d'hoquei sobre gel de la ciutat d'Atlanta (Geòrgia (Estats Units)) que juga a la National Hockey League, a la Divisió Sud-est de la Conferència Est.

L'equip comparteix el Philips Arena de 19.000 espectadors amb els Atlanta Hawks de l'NBA.

L'equip fou fundat el 1999 i juga amb jersei blau cel i amb pantalons de color blau fosc a casa, i amb jersei blanc i pantalons blaus a fora.


Mary Cassatt

Mary Stevenson Cassatt, anomenada Mary Cassatt (Allegheny City, Pennsilvània, 22 de maig de 1844- Mesnil-Théribus, França, 14 de juny de 1926) va ser una pintora americana del període impressionista.

Amiga de Degas, és sovint vinculada amb l'impressionisme, que va tenir una gran influència sobre la seva obra inicial. Les seves pintures i els seus dibuixos de maduresa han de ser comparats més aviat amb els produïts per la generació de pintors postimpressionistes: Toulouse-Lautrec o fins i tot els membres del moviment nabí, amb qui comparteix un gran interès pels pintors de l'Ukiyo-e, període del japonisme.


Martin Frobisher

Sir Martin Frobisher (Wakefield, Yorkshire, 1535 o 1539 – Plymouth, 22 de novembre de 1594) va ser un mariner anglès que va fer tres viatges a l'Àrtic per buscar el Pas del Nord-oest. Totes les expedicions van arribar al nord-est del Canadà, al voltant de l'Illa Resolution i la badia de Frobisher i en elles va explorar les costes de l'illa de Baffin, l'estret de Hudson i la badia que porta el seu nom.

En el seu segon viatge, el 1576, Frobisher va trobar el que ell pensava era or i va portar 200 tones d'aquest mineral de tornada a casa en tres naus, on una valoració prèvia va determinar que s'obtindria un benefici de 5 lliures per tona. Encoratjat, Frobisher va tornar al Canadà amb una flota encara més gran i va excavar diverses mines al voltant de badia Frobisher. Va tornar amb 1.350 tones de mineral i, després d'anys de fosa, es van adonar que tant aquest lot de mineral com l'anterior no tenien cap valor, ja que va resultar ser pirita.

Va participar en l'expedició de pirateria de Francis Drake a Amèrica el 1585 i després en l'enfrontament contra l'Armada Invencible (1588). En reconeixement a aquest servei va ser nomenat cavaller. Va ser ferit mortalment a Brest, donant suport a Enric IV de França contra la Santa Lliga de París i els espanyols.


L'home de Laramie

L'home de Laramie (títol original en anglès "The Man from Laramie") és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Anthony Mann i estrenada l'any 1955. Ha estat doblada al català. Protagonitzada per James Stewart, Arthur Kennedy, Donald Crisp, i Cathy O'Donnell. Escrita per Philip Yordan i Frank Burt, la pel·lícula és sobre un desconegut que desafia un baró local de bestiar i el seu fill sàdic treballant per un dels seus rivals més vells. La pel·lícula es va adaptar d'una història del mateix títol de Thomas T. Flynn, primer publicada a "The Saturday Evening Post" el 1954, i després com a novel·la el 1955. "L'home de Laramie" va ser un dels primers westerns filmat en CinemaScope, per captar la vastitud del paisatge. La pel·lícula també es va filmar en Technicolor. Va ser la cinquena col·laboració de western entre Anthony Mann i James Stewart.


Stàlker

Stàlker (títol original en rus: "Ста́лкер") és la cinquena pel·lícula del director soviètic Andrei Tarkovski. Va ser rodada entre 1978 i 1979 als estudis de cinema Mosfilm i és considerada un clàssic del cinema soviètic i de la ciència-ficció.

El guió va ser escrit pels escriptors soviètics Arkadi i Borís Strugatski, basant-se en la seva novel·la "Pícnic a la vora del camí" (en rus: "Пикник на обочине", "Piknik na obótxine") publicada el 1972.

La pel·lícula de Tarkovski tracta sobre una expedició guiada per un "stalker" (guia) que condueix furtivament els seus dos clients a "la Zona", un indret misteriós al qual se li atribueix la propietat de poder acomplir els desitjos més íntims de les persones que hi arriben. El títol de la pel·lícula, "Stàlker", prové del verb anglès "to stalk", o 'aproximar-se furtivament', com ho fa un caçador. A la pel·lícula, l"'stalker" és un guia professional que es guanya la vida a "la Zona" creuant il·legalment la frontera prohibida per fer-hi arribar els seus clients.


Batalla de Long Island

La Batalla de Long Island, a vegades coneguda com la Batalla de Brooklyn, va ser un episodi de la Guerra d'Independència dels Estats Units que va succeir el 27 d'agost de 1776, sent la principal batalla després de la Declaració d'Independència dels Estats Units, la batalla més gran de tot el conflicte i la primera en la qual va participar un exèrcit dels Estats Units.

La batalla i les seves conseqüències immediates van estar marcades per la conquesta britànica de Nova York, convertint-se la ciutat en un centre polític i militar britànic d'operacions durant la guerra, l'execució de Nathan Hale i la pèrdua de gairebé una quarta part dels edificis de la ciutat en el Gran Incendi de Nova York. En les setmanes posteriors les forces britàniques van ocupar Long Island, però el General George Washington i el seu Exèrcit Continental van aconseguir recuperar la posició.


Don Walsh

Don Walsh (nascut el 1931) és un oficial de la Marina dels Estats Units d'Amèrica conegut per ser un dels dos únics homes (Jacques Piccard és l'altre) en haver assolit el punt més baix de la superfície terrestre, la Fossa Challenger, que és a la Fossa de les Mariannes.

El 23 de gener de 1960 Jacques Piccard i Don Walsh van assolir el llit de l'oceà dintre del batiscaf "Trieste". La profunditat del descens va ser calculada en 10.916 m (35.813 peus), però uns mesuraments fets el juny del 2009 van determinar un nou valor, i es va recalcular la profunditat del la fossa Challenger en 10.971 m (35.994 peus; 6,82 milles).


Stadio Angelo Massimino

LStadio Angelo Massimino (anteriorment conegut com a Stadio Cibali) és un estadi multiusos de la ciutat de Catània, a Sicília (Itàlia). Actualment es fa servir per acollir els partits de futbol del Calcio Catania, el club de futbol de la ciutat. L'estadi fou construït el 1937 i té una capacitat per a 23.420 espectadors. El 2002 fou rebatejat amb el nom d'Angelo Massimino en honor a l'antic president del club.

El Calcio Catania va ser sancionat amb la prohibició de jugar qualsevol partit de la Sèrie A a l'interior de l'estadi des del 14 de febrer de 2007. Això es va deure a l'episodi de violència que es va produir el 2 de febrer de 2007 als voltants de l'estadi en l'enfrontament contra el Unione Sportiva Città di Palermo que va causar la mort d'un oficial de policia. La prohibició va ser vigent fins al 30 de juny de 2007.


Imperi Cartaginès

L'Imperi Cartaginès o, simplement, Cartago, fou una monarquia i posteriorment una república de ciutats estat púniques del nord d'Àfrica i la península Ibèrica que va durar del 650 aC, amb la independència de la metròpoli de Tir, fins al 146 aC, amb la derrota a la Tercera Guerra Púnica. En l'apogeu de la influència de la ciutat, tenia el control de la major part de la Mediterrània Occidental. L'imperi estava en un estat constant de lluita amb la república romana, que va donar lloc a una sèrie Guerres Púniques. Al final de la Tercera Guerra Púnica, Cartago va ser destruïda i ocupada per les forces de la República Romana i gairebé tot l'Imperi va caure en mans romanes.


L'Àngelus

L'Àngelus és una pintura de Jean-François Millet pintada entre 1857 i 1859 que es conserva al Museu d'Orsay de París. L'obra fou adaptada en diverses ocasions per Salvador Dalí, a qui fascinava.

En ple treball al camp, dos pagesos han deixat les seves eines per posar-se a resar amb simplicitat, mentre que s'endevina tocar l'àngelus en un campanar llunyà, el de l'església de Saint-Paul de Chailly-en-Bière, prop de Barbizon.

Millet representa aquí una escena campestre, que és la que dominarà en principi la seva obra. Aquesta posició atraurà l'atenció de la burgesia, ja que el món rural simbolitzava «el bo» en contraposició de la postura reaccionària del sector obrer. En la pintura, s'observa una clara inclinació per motius vinculats amb la natura i el paisatge, en què els efectes de contrast el vinculen amb l'estil d'Honoré Daumier, encara que tendeix a ser opaca i terrosa.

En un primer moment, Millet havia pintat, dins de la cistella que és a terra, el cos sense vida d'una criatura de pocs mesos, i els dos personatges drets com als compungits pares que la miraven sense consol. Aquesta situació va commocionar molt els que la van veure per primera vegada, i va rebre crítiques de censura, de manera que el pintor va decidir retocar-la i va quedar com la veiem avui.

L'atmosfera de l'escena sembla boirosa, cosa que simplifica el volum de les figures i que genera una fusió entre els personatges i el paisatge natural, realçant el patetisme de l'obra, encara que aquesta, a primera vista, no es deixi veure. Millet, juntament amb Daumier i Courbet, comprèn que, en el context de l'època, les manifestacions artístiques que plasmen la realitat, més enllà de les controvèrsies, centren l'atenció de l'espectador en un missatge crític que produeix una reacció, una mobilització que portarà com a corol·lari la consciència en la llibertat i la nació per deixar de banda el que té de superficial i individual el romanticisme.


Rolf Witthöft

Rolf Witthöft (Bad Oldesloe, Slesvig-Holstein, 1944) és un ex-pilot alemany d'enduro, guanyador de vuit Campionats d'Europa en les categories de 125 i 1000 cc i membre de l'equip de la RFA que guanyà el Trofeu als ISDT de 1975 i 1976 i el Vas als de 1969 i 1980. Obtingué també la victòria absoluta als ISDT de 1973.


Multiusos Fontes do Sar

El Pavillón Multiusos Fontes do Sar és un pavelló cobert multiúsos situat a Santiago de Compostel·la amb una capacitat per 6.050 espectadors (8.000 pels concerts). Fou construït l'any 1998 i és propietat del Concello de Santiago, essent situat a la Rúa Diego Bernal S/N.

El Multiusos Fontes do Sar compta amb 10.000 m2 de superfície, un ampli gimnàs públic, diferents piscines a l'aire lliure i unes 700 places d'aparcament exterior.

És la seu pels seus partits com a local de l'equip de futbol sala Santiago Futsal, de l'equip de tennis taula Arteal i de l'equip de bàsquet Obradoiro Clube de Amigos do Baloncesto.


Bur-Sin

:" vegeu també Amar-Sin que tenia el nom alternatiu de" Bur-Sin.
Bur-Sin fou el setè rei de la dinastia d'Isin a Sumer vers el .

Fou fill i successor d'Ur-Ninurta. La llista de reis sumeris li dona un regnat de 5 anys. El va succeir el seu fill Lipit-Enlil.


.pt

.pt és l'actual domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Portugal. És gestionat per la Fundação para a Computação Científica Nacional (FCCN).

Es permet el registre directe a segon nivell en el cas d'autònoms, professionals lliberals, entitats públiques i dominis que coïncideixin amb el nom d'una marca en propietat. Altrament, el registre es fa sota un subdomini al tercer nivell.

Des del juliol de 2005 es permeten els caràcters portuguesos à, á, â, ã, ç, é, ê, í, ó, ô, õ, ú als noms de domini.


Attila

Attila és una òpera en tres actes amb música de Giuseppe Verdi i llibret de Temistocle Solera, basat en la peça teatral "Attila, König Der Hunnen" de Zacharias Werner. Va ser estrenada el 17 de març de 1846 en el Teatro La Fenice de Venècia.

Es tracta d'una òpera composta en l'època verdiana "de galeres", urgent, ràpida, juvenil. És una de les caracteritzades per tints patriòtics i que van donar fama a Verdi com a compositor polític. Però a banda del tema patriòtic, els personatges tenen perfils psicològics interessants, com el mateix Àtila, que és molt més que un malvat a l'ús.


Otó II del Sacre Imperi

Otó II del Sacre Imperi (955 – Roma, 7 de desembre de 983), anomenat el Roig o el Sanguinari, va succeir el seu pare Otó I com a rei rei d'Alemanya i rei d'Itàlia l'any 961. També rebé el títol d'Emperador del Sacre Imperi Romanogermànic el 25 de desembre de 967. Va ser el tercer governant de la dinastia Otoniana (o Saxona).


El Jueves

El Jueves és una revista espanyola satírica d'humor amb redacció a Barcelona. El seu títol complet és (traduït al català) "El Dijous, la revista que surt els dimecres", tot i que al principi era "la revista que surt els Divendres". El 2007 una revista costa 2,50 € a l'Espanya peninsular i a les Illes Balears i 2,70 € a les Illes Canàries.


Necronomicon

El Necronomicon (en grec, νεκρονομικό"v") és un llibre de coneixement màgic nascut de la imaginació de l'escriptor estatunidenc Howard Phillips Lovecraft (1890-1937), un dels mestres de la literatura de terror i ciència-ficció. Es tracta d'un manual de sabers arcans i màgia ritual que pot provocar la bogeria a qui el llegeix i que forma part dels anomenats "mites de Cthulhu".


Mariozza

Mariozza o Maròzia (en realitat Maria) era filla de Teofilacte I i de Teodora. Nascuda vers el 892, se l'anomenava "Senatrix" com a la mare; i com ella va ser amant del Papa, a qui va imposar la política romana del 915 al 932.

El 909 es va casar a Roma amb Alberic I de Spoleto i Camerino (Mariozza estava ja embarassada de les relacions amb el bisbe i futur Papa Sergi III). Alberic fou mort per una revolta popular a Orte el 924. A la seva mort, Spoleto fou concedit en feu a Pietro, germà del Papa Joan X. Pietro fou enemic jurat de Mariozza.

El 926 es va casar a Roma amb el marquès Guiu de Toscana (894-929)

El 929 a la mort de Guiu es va casar (març del 932) amb el germà de Guiu, Hug de Provença, rei d'Itàlia. El matrimoni era contrari a la llei, ja que els dos contraients eren cunyats, però Hug de Provença va evitar la prohibició i va declarar sota jurament (però falsament) que era fill il·legítim i per tant no tenia llaços de sang amb el seu germà (uterí) Guiu. Hug va morir a un monestir a Arle el 10 d'abril del 947.

El seu fill Alberic va organitzar el mateix dia del casament (març del 932) una revolta popular per expulsar de Roma el rei Hug de Provença. Com que va reeixir la revolta, Alberic hauria capturat la seva mare i l'hauria empresonat ingressant-la en un convent a Roma on va morir, entre el 933 i el 937. Hug va atacar Roma el 933 per alliberar-la, però fou rebutjat.

Mariozza va deixar quatre fills:
* El Papa Joan XI, fill del Papa Sergi III.
* Alberic II de Tusculum.
* Berta.
* Sèrgia, probablement filla de Sergi III, però reconeguda per Teofilacte I com a pròpia.


Geshur

Geshur o Gesur o Gessur fou un petit regne a la regió del Golan (Síria) al nord de Gilead, entre el mont Hermon i el llac Tiberíades; era poblat per la tribu beduïna coneguda com a geshurites (gessurites). Probablement ocupaven la zona rocallosa d'Argob, la moderna Lejah, al nord-oest del Bashan, propera al regne d'Aram. La població era cananea però la classe dominant eren els arameus.

El rei David es va casar amb la filla del rei Talmai de Geshur. Aquesta filla fou la mare d'Absalom, que va fugir a Geshur després de la mort del seu germà Amnon, i hi va romandre tres anys. El regne de Geshur ocupava la plana de Lejah, al Hauran. El rei Ammihud, vers el 1000 aC i després Talmai foren clients d'Israel. Va passar a Damasc durant el segle vers el 920 aC


Terry Pratchett

Sir Terence David John Pratchett (Sir Terry Pratchett), KBE, (Beaconsfield, Buckinghamshire, Anglaterra, 28 d'abril de 1948 - Broad Chalke, Wiltshire, Anglaterra, 12 de març de 2015) va ser un escriptor anglès, autor de llibres de fantasia i ciència-ficció, com ara la saga Discmón (traduït de l'anglès: "Discworld"). El 12 de març de 2015 va morir d'atròfia cortical posterior causada per l'Alzheimer.


Al Capone

Alphonse Gabriel "Al" Capone (pronunciat en anglès: ), (Brooklyn, Nova York, 17 de gener de 1899 - Palm Island, Florida, 25 de gener de 1947), més conegut com a Al «Scarface» Capone, va ser un gàngster nord-americà que va aconseguir la fama durant la Llei Seca, durant els anys 20 i començament dels anys 30. També conegut com el cofundador i cap de l'equip de Chicago. El seu regnat de set anys com a cap del crim va acabar quan ell tenia 33 anys.

Al Capone va néixer a Brooklyn (Nova York) en una família d'immigrants italians. Se'l considerava un membre de la banda "Five Points Gang". Als vint anys, es va traslladar a Chicago i es va convertir en guardaespatlles de confiança per a Johnny Torrio, cap d'una organització criminal que subministrava alcohol il·legalment i que va ser políticament protegida a través de la "Unione Siciliana". Torrio es va jubilar després que uns pistolers de la zona nord l'intentessin matar, lliurant el control a Capone. Capone va expandir el negoci de contraban a través de mitjans cada vegada més violents, però les seves relacions mútuament profitoses amb l'alcalde William Hale Thompson i la policia de la ciutat significaven que Capone estava fora de perill de la llei. A les acaballes dels anys 20, Al Capone ja era a la llista dels "Més cercats" de l'FBI. Quan tenia 30 anys, quan va ser empresonat pel Govern Federal dels EUA per evasió d'impostos, i enviat a la presó d'Alcatraz. Va morir a Palm Island, Florida a l'edat de 48 anys.


Steve Vai

Steven Siro "Steve" Vai (nascut el 6 de juny de 1960 a Carle Place, Nova York, EUA). És un guitarrista i compositor nord-americà.

Ja des de petit el jove Vai es va interessar per les bandes de Rock com Jimi Hendrix, Alice Cooper i Led Zeppelin, de les quals ell va decidir aprendre a tocar la guitarra. Mentre cursava batxillerat va començar a rebre lliçons d'un estudiant més gran (Joe Satriani), i tocava en nombroses bandes locals. Als 18 anys se'n va anar a estudiar al "Berklee College of Music", on va quedar fascinat per la música de Frank Zappa, qui després de trobar-se amb Vai per primera vegada va quedar molt impressionat de les habilitats del jove músic. Després de la seva graduació va entrar a formar part de la banda d'en Zappa.

Quan va deixar Zappa el 1980 es va traslladar a Califòrnia on va gravar el seu primer àlbum "Flex-Able" i va tocar amb altres grups. El 1985 va substituir Yngwie Malmsteen com a guitarrista solista a la banda Alcatrazz, amb els quals va gravar l'àlbum "Disturbing the Peace". Més tard, l'any 1985, va entrar a la formació de l'ex-cantant de Van Halen Dave Lee Roth per gravar els àlbums "Eat 'em and Smile" i "Skyscraper". Després, el 1990 Vai va substituir al guitarrista Adrian Vandenberg a la banda britànica Whitesnake, després que Vandenberg hagués de ser operat per una malaltia als nervis del canell just abans de la gravació del disc "Slip of the Tongue".

Steve Vai continua fent gires regularment avui en dia, bé sigui amb la seva pròpia banda o amb el que una vegada va ser el seu professor Joe Satriani dins de la formació anomenada G3.

És un guitarrista que ha aportat la seva música en bona quantitat de pel·lícules; "Dudes", "Bill & Ted's Bogus Journey" i "Ghosts of Mars". També va aparèixer a "Crossroads", en un duel amb l'actor Ralph Macchio, la guitarra del qual va ser doblada pel mateix Vai.

Grava les seves creacions en dos estudis; "The mother ship" i "The harmony hut". Hi combina la seva signatura particular de guitarra amb una quantitat considerable d'efectes.

Vai està casat i té 2 nens, Julian Angel i Fire, amb Pia Maiocco, la baixista que va formar el grup Vixen.

Com a passatemps es coneix que té una gran afició a les abelles, tanta que els seus insectes produeixen una mel que Vai ven per a la fundació makeanoise.com.

Vai té la seva pròpia línia de guitarres, la sèrie JEM d'Ibanez.

Va rebre un Grammy l'any 1991.


El Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (abreujat DOGC) és el mitjà de publicació oficial de les lleis de Catalunya i de les normes, les disposicions de caràcter general, els acords, les resolucions, els edictes, les notificacions, els anuncis i els altres actes de l'Administració i del Govern de Catalunya, per tal que produeixin els efectes jurídics corresponents. L'Entitat Autònoma del Diari Oficial i de Publicacions de la Generalitat de Catalunya és l'encarregada d'exercir les funcions tècniques, econòmiques i administratives relacionades amb l'edició, la distribució i la venda del DOGC.

L'estructura del DOGC es presenta en les cinc seccions bàsiques següents:

# Disposicions
# Càrrecs i personals
# Concursos i anuncis
# Administració local
# Administració de justícia

El DOGC, originalment, apareixia diàriament de dilluns a divendres no festius, tant en edició en català com en castellà. Actualment, es publica només a Internet amb caràcter oficial i autèntic, de forma universal i gratuïta.


Maus

Maus: Relat d'un supervivent (títol original anglès: "Maus. A survivor's Tale") és una novel·la gràfica del dibuixant estatunidenc d'origen polonès Art Spiegelman que relata com son pare va sobreviure a l'Holocaust com a jueu a la Polònia de la Segona Guerra Mundial, al camp de concentració d'Auschwitz. Aquest treball fou guardonat el 1992 amb el premi Pulitzer. L'obra ha estat traduïda de l'anglès a molts idiomes, entre els quals al català per l'editorial mallorquina Inrevés Edicions. El material autobiogràfic va ser recollit per Spiegelman en entrevistes gravades, presencials o per telèfon, a les quals ell va afegir la pròpia opinió o revisió posterior.


Associazione Calcio Milan

LAssociazione Calcio Milan (AC Milan) és un dels clubs de futbol de Milà (Llombardia), un dels més coneguts a Itàlia i arreu del món. Va ser fundat el 13 de desembre de 1899 per Alfred Edwards, juga de local a l'estadi San Siro des de l'any 1926, i vesteix samarreta vermella i negra a franges verticals amb pantalons blancs. L'AC Milan disputa el Derbi de Milà contra el seu gran rival històric, l'Inter de Milà.

L'AC Milan juga a la Serie A, des de la qual va descendir en dues ocasions, la primera en la temporada 1979/80 i la segona en la 1981/82. Va obtenir 18 títols i 14 subcampionats, empatant en segon lloc amb l'Inter, per darrere de la Juventus, que posseeix 31. El club va obtenir cinc vegades la Copa d'Itàlia, la qual cosa el col·loca cinquè empatat en l'historial. És el segon conjunt amb major nombre de trofeus internacionals oficials (18), igualat amb Boca Juniors, Reial Madrid i FC Barcelona. L'Al-Ahly egipci es manté primer, amb 20. Va conquerir la Lliga de Campions de la UEFA en 7 ocasions (segon darrere del Reial Madrid), a més d'haver-se adjudicat en 5 ocasions la Supercopa d'Europa (rècord compartit), en 2 la Recopa d'Europa, en 3 la Copa Intercontinental (rècord compartit), i en una ocasió la Copa Mundial de Clubs, va guanyar 2 vegades la Copa Llatina i en una ocasió la Copa Mitropa.

L'IFFHS l'ha triat cinc vegades com el millor equip del món del mes, rànquing realitzat des de l'any 2000. Així mateix, l'IFFHS també l'ha nomenat com el millor equip del món de l'any dues vegades, rànquing que es realitza des de 1991. (Posseeix el rècord en aquesta última llista amb més equips però desempata per ser segon dos anys i tercer tres anys). Segons una enquesta realitzada per l'empresa Demos & Pi al setembre de 2012, l'AC Milan és el segon equip amb major nombre de seguidors a Itàlia (darrere de la Juventus) amb una preferència del 15,8%. A nivell continental va ocupar la setena posició (primer entre els equips italians), com ho ressenya un estudi publicat per la companyia alemanya Sport+Markt el 2010.


Unió Democràtica de Catalunya

Unió Democràtica de Catalunya (UDC) va ser un partit polític català actiu entre 1931 i 2017, d'ideologia democristiana o socialcristiana, amb Manuel Carrasco i Formiguera i Miquel Coll i Alentorn com a líders destacats. Membre fundador del Partit Popular Europeu, entre 1978 i 2015 va ser un dels dos integrants federats de Convergència i Unió (CiU), on va destacar el lideratge del seu president Josep Antoni Duran i Lleida.

Després del trencament amb Convergència, Unió no va aconseguir representació ni al Parlament ni al Congrés, ni tampoc cap eurodiputat. El març del 2017, el partit es va veure abocat a la dissolució, per ordre judicial, a causa de problemes econòmics i de manca de representació parlamentària, segons ho confirmà el seu llavors secretari general Ramon Espadaler.


The Others

The Others (literalment en català "Els altres") és una pel·lícula de misteri i suspens dirigida l'any 2001 per Alejandro Amenábar, en part inspirada en la novel·la "Un altre pas de rosca" (1898) de Henry James i protagonitzada per Nicole Kidman. És una coproducció espanyola, francesa i nord-americana.

Es va filmar en localitzacions de Cantàbria i Madrid, encara que la història està ambientada a l'illa de Jersey. En el seu moment, va ser la pel·lícula espanyola més taquillera de la història, amb més de 68.000.000$ recaptats només als Estats Units.

Va guanyar vuit premis Goya, incloent els premis a la millor pel·lícula i al millor director, i Nicole Kidman va ser candidata a la millor actriu.


Asclepi

En la mitologia grega, Asclepi (en grec Ασκληπιός = "Asklepios", els romans l'anomenaven Esculapi, en llatí "Aesculapius") era el déu de la medicina. Fill d'Apol·lo i de Coronis (filla de Flègies, rei dels làpites). Era casat amb Epíone i pare de Macàon i de Podaliri, segons Homer. A banda dels altres dos fills mencionats per Homer també se li atribueix la paternitat de "Janiscus", "Alexenor", Àratos, d'Higiea, Egla, Iaso i Panacea, la majoria dels quals només són personificacions dels poders atribuïts al seu pare.

En els poemes homèrics Asclepi no apareix considerat com una divinitat, simplement com un simple mortal. Apareix mencionat com a pare de Macàon i Podaliri ("Ilíada" II 731, IV, 194, XI 518). Del fet que Homer anomeni a tots els que practiquen l'art de la medicina com a descendents de "Paeëon" i que els fills d'Asclepi siguin mencionats també com a fills de "Paeëon" s'infereix que es tracta de la mateixa divinitat.


Allò que el vent s'endugué

Gone with the Wind, film del 1939 traduït en català amb el títol Allò que el vent s'endugué (la seva traducció literal seria la dita Això s'ho emporta el vent o Les paraules se les emporta el vent), és una pel·lícula èpica basada en la novel·la homònima de Margaret Mitchell (guanyadora d'un Premi Pulitzer). La pel·lícula va ser produïda per David O. Selznick de Selznick International Pictures i finalment dirigida per Victor Fleming.

Ambientada al Sud dels Estats Units, relata l'èpica història de Scarlett O'Hara, la filla de gran voluntat d'un propietari de plantació de Geòrgia, una dona capaç d'afrontar totes les adversitats de la Guerra Civil dels Estats Units, llevat la pèrdua del seu estimat, Ashley Wilkes, que es casa amb la seva cosina, Melanie Hamilton, i el seu matrimoni posterior amb Rhett Butler. Els papers principals són interpretats per Vivien Leigh (Scarlett), Clark Gable (Rhett), Leslie Howard (Ashley) i Olivia de Havilland (Melanie).

La producció va ser difícil des del principi. El rodatge es va retardar durant dos anys a causa de la determinació de Selznick d'assegurar a Gable per al paper de Rhett Butler, i la "recerca de Scarlett" va fer que 1.400 dones fossin entrevistades per al paper. El guió original va ser escrit per Sidney Howard i va ser sotmès a moltes revisions de diversos escriptors en un intent de reduir-lo a una durada adequada. El director original, George Cukor, va ser acomiadat poc després de començar el rodatge i va ser substituït per Fleming, que al seu torn va ser substituït breument per Sam Wood mentre que Fleming es va prendre un temps lliure per esgotament. La filmació, que va durar 140 dies, va representar canvis importants en la tècnica cinematogràfica. En el moment de la seva estrena, va ser la pel·lícula més llarga que s'havia gravat i la segona més cara.

La pel·lícula va rebre crítiques positives quan es va estrenar el desembre de 1939, tot i que alguns crítics van trobar que era massa llarga. El càsting va ser àmpliament elogiat i molts crítics van trobar Leigh especialment adequada per al seu paper de Scarlett. Als 12ens Premis Oscar, va rebre deu Oscars (vuit competitius, dos d'honor) de tretze nominacions, inclosos els guanyadors a la millor pel·lícula, millor director (Fleming), millor guió adaptat (a títol pòstum per Sidney Howard), millor actriu (Leigh), i millor actriu secundària (Hattie McDaniel, convertint-se en la primer afroamericana a guanyar un Premi de l'Acadèmia). Va establir rècords per al nombre total de premis i nominacions en aquell moment.

"Allò que el vent s'endugué" va ser immensament popular quan es va estrenar. Es va convertir en la pel·lícula amb més guanys realitzada fins a aquell moment, i va mantenir el rècord durant més d'un quart de segle. Quan s'ajusta a la inflació monetària, continua sent la pel·lícula amb més ingressos de la història. Es va reeditar periòdicament al llarg del i es va arrelar a la cultura popular. Tot i que la pel·lícula ha estat criticada com a negacionisme històric que glorificava l'esclavitud, se li ha atribuït haver provocat canvis en la forma en què es representen cinematogràficament els afroamericans. La pel·lícula és considerada com una de les millors pel·lícules de tots els temps: s'ha situat entre els deu primers de la llista de American Film Institute de les 100 millors pel·lícules estatunidenques des de la seva llista de 1998. El 1989, la Biblioteca del Congrés dels Estats Units la va seleccionar per a la seva conservació al National Film Registry.

Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.


Turquia

Turquia (en turc: "Türkiye"), oficialment la República de Turquia (en turc: "Türkiye Cumhuriyeti"), és un estat eurasiàtic que ocupa la península d'Anatòlia al sud-oest d'Àsia, així com Tràcia als Balcans, regió del sud-est d'Europa. Turquia té frontera amb vuit estats: Bulgària al nord-oest, Grècia a l'oest, Geòrgia al nord-est, Armènia, Azerbaidjan i Iran a l'est, i Iraq i Síria al sud-est. Les fronteres marítimes són el mar Mediterrani al sud, el mar Egeu a l'oest i el mar Negre al nord. El mar de Màrmara i els estrets turcs separen Anatòlia de Tràcia, que delimiten les fronteres entre Àsia i Europa; per tant, Turquia és un estat transcontinental.

Atesa la seva localització estratègica entre dos continents, la cultura de Turquia és una mescla única de les tradicions orientals i occidentals. Hi van existir diverses entitats polítiques des de l'edat antiga. Les tribus turques van envair el territori el . L'Imperi Otomà va començar a expandir-se a partir del . En l'actualitat, Turquia és una república constitucional, unitària, democràtica i secular, conformada després de la caiguda de l'Imperi Otomà en la Primera Guerra Mundial. Des d'aleshores, Turquia s'ha integrat cada vegada més amb Occident i és membre de diverses organitzacions com ara el Consell d'Europa (1949), l'OTAN (1952), l'OCDE (1961), l'OSCE (1973) i el G20 (1999). Va començar les negociacions per convertir-se en membre ple de la Unió Europea el 2005, tot i que n'ha estat membre associat des de 1995. És classificada, segons algunes organitzacions, com a país desenvolupat, i com a potència regional.


Curufin

Curufin és un personatge fictici de l'univers de J.R.R. Tolkien, la Terra Mitjana. Va ser el cinquè fill de Fëanor i Nerdanel. També va ser el pare de Celebrimbor, el mestre artesà d'Eregion que va forjar els Tres Anells Èlfics de Poder.

El seu nom de pare era Curufinwë, que en quenya significa "hàbil (fill de) Finwë", i que era també el nom original de Fëanor. Li van posar aquest nom perquè Curufin era el que més s'assemblava al seu pare tant en aparença com en temperament i habilitats. També era el seu fill favorit. El nom de mare que li va posar Nerdanel era Atarinkë, que vol dir "Petit Pare", per les mateixes raons.

Com la resta dels fills de Fëanor, Curufin es va trobar lligat pel jurament de recuperar els Silmarils del seu pare, que havien estat robats pel Senyor Fosc Morgoth. El jurament el va portar a ell i als seus germans a la Terra Mitjana, on van establir reialmes a l'exili, van combatre els exèrcits de Morgoth, es van enfrontar als seus germans elfs, i van portar la desgràcia a la seva gent.

Va viure amb el seu germà Celegorm a Himlad, a l'est de la fortalesa del seu germà gran Maedhros Himring i al sud d'Aglon, en un pas entre Himring i Dorthonion que conduïa a Doriath i que els dos germans va fortificar i defensar fins a la Dagor Bragollach. Després de la derrotam els dos germans van fugir amb la seva gent a Nargothrond, on Finrod els va acollir.

Mentre ell i el seu germà Curufin vivien a Nargothrond, Beren va arribar-hi per demanar ajuda a Finrod. Aquest va acceptar d'ajudar-lo, però Celegorm i Curufin van influenciar la gent de Nargothrond persuadint-los que no acompanyessin Finrod, fent-los agafar por de lluitar obertament amb Morgoth. Finrod va haver d'acompanyar Beren amb tan sols uns pocs guerrers.

Poc després, durant una cacera, els dos germans van capturar a Lúthien Tinúviel, filla del rei Thingol de Doriath. Celegorm volia forçar-la a casar-se amb ell, per emparentar-se amb Thingol. Però el gos de caça del seu germà, Huan, va renegar del seu amo i va ajudar a Lúthien a escapar. Quan Beren i Luthien van tornar amb el Silmaril, la gent de Nargothron es va adonar de la seva traïció i els van expulsar.

Curufin va morir en la Segona Matança Fratricida, quan els fills de Fëanor van atacar Doriath per robar el Silmaril que era en possessió del Rei Elf Dior el Bell de Doriath.


Jean Cocteau

Jean Cocteau (Maisons-Laffitte, 5 de juliol de 1889 - Milly-la-Forêt, 11 d'octubre de 1963) fou un poeta francès, així com artista de múltiples altres talents, i destacà com a artista gràfic, dramaturg i cineasta. Figura destacada de les primeres avantguardes artístiques del i proper al Grup dels Sis, al seu cercle d'amics i amants s'hi troben figures com Kenneth Anger, Pablo Picasso, Jean Hugo, Jean Marais, Henri Bernstein, Yul Brynner, Marlene Dietrich, Coco Chanel, Erik Satie, Ígor Stravinski, María Félix, Édith Piaf o Raymond Radiguet.

Malgrat la seva pluridisciplinarietat, Cocteau sempre va insistir que era un poeta i que tot el seu treball era poètic. L'any 1955, fou elegit membre de l'Acadèmia francesa i de l'Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique. Morí l'any 1963, i va ser enterrat a la capella de Saint-Blaise-des-Simples a Milly-la-Forêt. El novembre de 2011, es va inaugurar un museu dedicat a la seva figura i la seva obra a Menton, en un edifici projectat per Rudy Ricciotti i amb un fons en gran part procedent de la col·lecció de Severin Wunderman.


L'Espanya Industrial

L'España Industrial, Sociedad Anónima Fabril y Mercantil era una empresa tèxtil que es va constituir a Madrid l'any 1847 per la família igualadina Muntadas. Va ser la primera societat anònima cotonera creada a l'Estat Espanyol. El 1851 tancà el magatzem de Madrid i va domiciliar-se a Barcelona, on hi havia els centres productius de l'empresa situats al carrer de la Riereta i a Sants. L'Espanya Industrial es coneixia amb el nom del Vapor Nou en contraposició al Vapor Vell, nom que rebia l'altre gran indústria tèxtil instal·lada a l'antic municipi de Sants. El 1972 l'empresa es traslladà a Mollet del Vallès i finalment tancà el 1981. En els terrenys de l'empresa s'hi va ubicar el 1985 l'actual Parc de l'Espanya Industrial.


L'Esquella de la Torratxa

L'Esquella de la Torratxa va ser un setmanari satíric, republicà i anticlerical fundat a Barcelona el 5 de maig de 1872 pel llibreter Innocenci López i Bernagossi, editor d'altres revistes satíriques com "La Campana de Gràcia". L'"Esquella de la Torratxa" duia el subtítol de "Periòdich satírich, humorístich, il·lustrat y literari. Donarà al menos uns esquellots cada setmana", i va acabar la seva trajectòria al número 3.096, que aparegué el 6 de gener de 1939. El seu format era de 28x18,8cm i 28,5x22,3cm. Així doncs, amb els seus més de tres mil números i una seixantena d'anys publicant-se, va aconseguir que per les seves pàgines hi passessin la immensa majoria de dibuixants de premsa del seu temps. En la seva col·lecció (que podeu consultar a l'arxiu digital en línia Arca) es pot descobrir l'evolució del nostre país, des de les guerres carlines fins a la guerra civil, a través dels ulls de diverses generacions de dibuixants excepcionals, com Apel·les Mestres, Josep Lluís Pellicer, «Picarol», «Apa», Ricard Opisso, Xavier Gosé, Josep Escobar, Josep Alloza, Tísner, Pere Calders o Antoni Clavé, entre molts d'altres, a banda de col·laboracions de joves artistes, com Picasso o Juan Gris. En l'apartat periodístic podem parlar de noms tan importants de l'època com: Serafí Pitarra, Prudenci Bertrana, Santiago Rusiñol (que hi signava «Xarau»), Rovira i Virgili, Francesc Curet o Màrius Aguilar.

Val a dir que "L'Esquella" no va tenir una vida ininterrompuda entre 1872 i 1939. Va néixer per substituir "La Campana de Gràcia", i per aquest motiu en les seves dues primeres èpoques, només es publicaren quatre números. La tercera i definitiva aparició va tenir lloc el 19 de gener de 1879. Malgrat que no tenia un to tan polític com "La Campana de Gràcia", "L'Esquella de la Torratxa" va ser molt crítica amb la gestió municipal de la ciutat comtal, i molt especialment amb els seus alcaldes, com fou el cas de l'alcalde Rius i Taulet i la seva crítica gestió de l'Exposició Universal de 1888.

Tal com senyala Solà i Dachs:“"La Campana" s'ocupava més dels fets de la política estatal i fins i tot internacional, mentre que "L'Esquella" era notari fidelíssim de tots els esdeveniments barcelonins [...] totes dues publicacions eren republicanes i anticlericals, dirigides escrites i dibuixades gairebé pel mateix equip. Aquests dos títols de la nostra premsa humorística són fonamentals per entendre el posterior desenvolupament de les publicacions d'aquest tipus, ja que per elles van passar gairebé tots aquells que han representat alguna cosa en les nostres lletres i en el nostre art”.Durant molts anys, el seu títol fou "La Esquella de la Torratxa", fins que el 1911 es normalitzà el seu títol. Així doncs, "L'Esquella" és sens dubte una de les publicacions catalanes més importants de sàtira gràfica i escrita, i a les seves pàgines hi ha retratada a través de l'humor i la caricatura l'evolució de la societat catalana i espanyola durant més de trenta anys.


Hapy

En la mitologia egípcia, Hapy ("corredor") era una deïtat solar egípcia i la simbolització de la crescuda anual del riu Nil, cosa que permetia als egipcis tenir les seves collites. Vivia en una cova amb un grup de déus cocodrils i un harem de dees granota.

"Hapy" és generalment representat com un humà, sovint de color blau, i porta pits femenins caiguts i un barret fet amb plantes de riu.


Burrhus Frederic Skinner

Burrhus Frederic Skinner (20 de març de 1904 - 18 d'agost de 1990) va ser un psicòleg estatunidenc i és un dels principals exponents del conductisme, en concret del conductisme radical, que per mitjà de l'estudi de les tècniques de modificació de la conducta, pretenia la unificació del conductisme animal amb el conductisme humà, és a dir, tant éssers humans com animals tenen les mateixes lleis o normes a l'hora de desenvolupar les seues conductes. Va escriure multitud de treballs controvertits en els quals proposava l'ús de tècniques psicològiques per a la modificació de conducta, principalment el condicionament operant, per a millorar la societat i incrementar la felicitat humana, com una forma d'enginyeria social.


Club Esportiu Atlètic Balears

El Club Esportiu Atlètic Balears (en castellà i oficialment Club Deportivo Atlético Baleares) és un club de futbol de Palma (Mallorca, Illes Balears), fundat l'any 1920. Disputa els seus partits a l'Estadi Balear, a la mateixa capital balear, i de 2012 ençà funciona com a Societat anònima esportiva.

Actualment, el primer equip masculí juga al grup 1 de la Segona Divisió B (Lliga espanyola de futbol), la tercera categoria del futbol espanyol. El primer equip femení milita a la Primera Nacional, tercer nivell del futbol femení espanyol. El futbol base de l'entitat abasta fins a una dotzena d'equips.

Els seus orígens estan vinculats a les classes treballadores de la ciutat i ja als anys 1920 ha estat el màxim rival del RCD Mallorca a escala regional. Va adoptar el seu nom actual el 1942, després d'un acord de fusió amb l'Athletic FC.


(84522) 2002 TC302

(84522) 2002 TC302 és un objecte del Cinturó de Kuiper, que orbita al voltant del Sol a 55 ua de distància mitjana. Es va descobrir el 9 d'octubre del 2002 pel programa de detecció d'asteroides NEAT en l'Observatori Palomar (Califòrnia, EUA).

S'inclou dins de la categoria dels objectes del disc dispers a causa del fet que se situa a més de 50 UA del sol, encara que també es pot classificar com un objecte de ressonància 2:5, ja que efecta dues òrbites al voltant del Sol alhora que Neptú en realitza cinc. Té un diàmetre aproximat de 1200 km, convertint-lo en el major objecte de la seva ressonància i en el tercer del disc dispers després de Eris i Sedna.


Wadi Halfa

Wadi Halfa () és una ciutat del Sudan, a l'estat del Nord prop de la frontera amb Egipte, i a la vora del llac Nasser, format per la presa d'Assuan (Aswan). El 2007, consta amb una població de 15.725 habitants. Antigament, la població estava a la vora del Nil, a 10 km al nord de la segona cascada.

S'hi han fet importants troballes arqueològiques, ja que està enmig de diversos llocs nubis. Abans de la inundació del llac Nasser a causa de la presa d'Assuan, els equips arqueològics de tot el món van treballar-hi per salvar el màxim possible.

La ciutat fou fundada al . L'estiu del 1889, la mahdiyya sudanesa va arribar a Wadi Halfa i va iniciar la penetració cap a Egipte sota comandament d'Abd al-Rahman al-Mudjumi, un mercader de Dongola. L'avanç fou aturat el 3 d'agost de 1889 en la Batalla de Toski (Tushki).

Fou el lloc d'on van partir els britànics per conquerir el Sudan el 1898; per això, s'hi va construir una línia fèrria que es va començar el 1897 i que va servir per a donar suport a l'esforç militar, i es va perllongar cap al Sudan, primer fins a al-Obeid via Atbara, i després més al sud i a l'oest. En la I Guerra mundial, fou una posició de comunicacions aliades. La ciutat vella va quedar en la major part coberta per les aigües del llac Nasser i, per l'acord egipciosudanès, es va construir una ciutat nova coneguda com a "New Halfa" o "Galfa al-Djadid", on els habitants foren reallotjats. En total, 502.000 nubis de la regió van haver de ser traslladats i com que els trasllat fou forçós, el 1960 els nubis es van revoltar al Sudan a Wadi Halfa i els disturbis es van estendre a Khartum i altres poblacions, fins que foren dominats per l'exèrcit.

Avui dia, hi ha a la ciutat una fàbrica de processament de peix xinesa que és la principal indústria local.


C-3PO

C-3PO és un personatge fictici de l'univers de La Guerra de les Galàxies. És un droide de protocol, és a dir, un androide (robot humanoide) dissenyat específicament per interaccionar amb éssers pensants. Pot parlar i entendre més de 6 milions d'idiomes. Sovint se'l veu acompanyant del seu amic robot R2-D2. L'actor que duu aquesta disfressa a les pel·lícules és Anthony Daniels.

La seva principal funció, com a droide de protocol, és ajudar a explicar als costums, d'altres cultures, la traducció... És molt lleial als seus amos.

C-3PO és un dels personatges més longeus de la Guerra de les Galàxies, juntament amb R2-D2 apareix a nou de les deu pel·lícules d'imatge real estrenades, amb la única absència de , on en canvi sí va aparèixer Anthony Daniels com Tak, un artista humà que era un esclau que treballava a les mines d'espècies de Kessel fins a 10 ABY.

A la trilogia de preqüela es va explicar que havia estat construït per Anakin Skywalker. A l'univers expandit (acutalment llegendes) es va afirmar que havia estat creat molt abans al món mecànic d'Affa, activat el 112 ABY, arribant a Tatooine vuitanta anys després on van abandonar el seu cap i xassís, que van ser trobats pels joves Anakin i el seu amic Kitster Chanchani Banai.

En els anys posteriors a la derrota de l'Imperi, C-3PO va servir a Leia Organa, convertint-se en el cap d'un anell d'espionatge de la Resistència destinat a soscavar el Primer Orde.

El 2004, C-3PO va ser introduït dintre del "hall of fame" dels robots.


Stargate SG-1

Stargate SG-1 és una sèrie televisiva dels Estats Units derivada del llargmetratge de ciència-ficció Stargate: Porta a les Estrelles (1994), produïda pels estudis Metro-Goldwyn-Mayer.
Es va emetre a Catalunya a través de TV3, El 33, Canal 300 i al País Valencià a través de Canal 9.

Aquesta sèrie se centra en les vivències i aventures d'un equip de militars i científics membres d'un projecte ultrasecret de les Forces Aèries dels Estats Units, que utilitza un enginy extraterrestre (Stargate) per a desplaçar-se a altres planetes de manera quasi instantània.

Cada episodi dura aproximadament 42 minuts, format necessari per a durar una hora a l'aire en incloure els anuncis publicitaris. La novena temporada que s'emet als Estats Units al SCiFi channel té la presentació retallada, per a permetre més temps de publicitat.

A l'octubre del 2005, la MGM va anunciar que la sèrie tindria una desena temporada, aconseguint així que Stargate SG-1 sigui la sèrie de ciència-ficció més llarga de la història de la televisió dels Estats Units, superant a Expedient X (nou temporades).


Emilio Castelar y Ripoll

Emilio Castelar y Ripoll (Cadis, 7 de setembre de 1832 - San Pedro del Pinatar —Múrcia—, 25 de maig de 1899), polític i escriptor espanyol, fou el quart i últim president de la Primera República Espanyola, en la seva variant federal. El seu mandat, iniciat al setembre de 1873, va durar quatre mesos escassos, temps que gairebé igualava el del primer president i superava per molt els del segon —que fou de trenta-vuit dies— i tercer —de cinquanta-un dies. Així, en aquell any 1873, es va viure a Espanya l'abdicació voluntària d'un rei i el govern de tres presidents de l'estrenada República.


Rockstar North

La Rockstar North Limited (anteriorment DMA Design Limited) és una empresa desenvolupadora de videojocs ubicada a Edimburg, Escòcia. Aquesta empresa es va fundar el 1988. La companyia és una filial de Rockstar Games que treballa per Take Two Interactive. És l'editora de la saga "Grand Theft Auto", incloent-hi el "Grand Theft Auto III", "Grand Theft Auto: Vice City", i "Grand Theft Auto: San Andreas". Amb el seu nom anterior, DMA, va ser responsable d'originar el monumental èxit de la franquícia "Lemmings".


Lippe

El Lippe és un riu de Renània del Nord-Westfàlia, a Alemanya. És un afluent per la dreta del Rin i té 255 km de llargada.

Les fonts del riu es troben a la vora del "Teutoburger Wald", a Bad Lippspringe, prop de Paderborn. Flueix cap a l'oest a través de Paderborn, Lippstadt i després pel límit septentrional de la Regió del Ruhr, creuant la ciutat de Hamm i les de Lünen, Haltern am See i Dorsten. El riu s'uneix al Rin a Wesel. A causa dels abocaments industrials i redreçament del curs del riu, el Lippe estava en una desastrosa condició ecològica. Actualment, hi ha mesures per a reviure la fauna fluvial.

En temps de l'Imperi Romà era conegut pel nom de Lúpia ("Lupia" o "Luppia" (Λουπίας)) i ja era un riu navegable de Germània.


Vicent Asencio i Ruano

Vicent Asencio i Ruano (València, 29 d'octubre de 1908 - València, 4 d'abril de 1979), va ser un compositor valencià.

Va iniciar-se en l'estudi de la música amb son pare. Després va estudiar violí a Castelló de la Plana amb Emilio Bou, i es traslladà després a Barcelona on va assistir a l'Acadèmia Marshall, estudiant sota el mestratge d'Enric Morera i del mateix Frank Marshall. Va continuar el seu perfeccionament mitjançant fructífers contactes amb Joaquín Turina i Ernesto Halffter, i després a París, on va estudiar direcció d'orquestra, i a Milà.

És destacable que malgrat haver estat alumne de Turina, siga Manuel de Falla la influència més decisiva en al principi de la seua carrera. Iniciant la seua tasca creativa en la dècada dels anys vint, època daurada per al ballet després de la irrupció i l'èxit dels Ballets Russos de Serguei Diàguilev, va consagrar a aquest gènere la seua primera obra de gran ambició, el ballet "Foc de Festa" (1926).

L'any 1934, amb un grup destacat de joves músics valencians del que formaven part Vicent Garcés i Ricard Olmos entre d'altres, va formar un corrent estètic que després es denominaria "Grup dels Jóvens". En el seu manifest, publicat aquest mateix any, declaraven:

L'any 1943 és el del seu casament amb la compositora Matilde Salvador, que havia estat alumna seua, formant així una de les parelles artístiques més influents del panorama musical valencià. Vicent Asencio, més preparat tècnicament que la seua esposa, va col·laborar amb aquesta en l'orquestració d'alguna de les seues obres, destacant l'orquestració de l'òpera "Vinatea", estrenada al Gran Teatre del Liceu l'any 1974.

És també remarcable la seua tasca com a pedagog, havent fundat l'any 1932, junt a Abelardo Mus, el Conservatori de Música de Castelló de la Plana. Des de l'any 1953 va ser professor del Conservatori de València, on entra d'altres alumnes tingué a José Evangelista.

Després d'una llarga malaltia, Vicent Asencio va morir a València el 3 d'abril de 1979.

Potser el més destacable de la seua producció siga la seua obra per a guitarra, que va ser incorporada al repertori de grans intèrprets, com ara Andrés Segovia i Narciso Yepes. "Elegía a Manuel de Falla" (1946), composta a la mort del compositor gadità; "Sonatina" (1949); "Col·lectici Íntim"; (1965) i "Dipso" (1973), es troben entre les seues obres més celebrades per a aquest instrument.

Per al ballet va compondre, entre altres obres, "La casada infiel" (1949), algunes dances del qual va transcriure per a guitarra. Per a orquestra cal esmentar "Preludio a la Dama de Elche" (1949); "Sonada alegre" (1954); "Llanto a Manuel de Falla" (1955) i "Danses Valencianes" (1963).

Segons Tomás Marco "«Asencio és un músic intimista i refinat, la qualitat del qual està exempta de qualsevol dubte en les obres menudes i que és palesa també en les grans, encara que amb menys ambició formal. »" Per a Amand Blanquer "« l'obra de Vicent Asencio està emmarcada en la més pura essència de l'escola valenciana. »"


Bernat II de Besalú

Bernat II de Besalú (? - ~ 1097) fou comte de Besalú i Ripoll (1066-1097). Era fill del comte Guillem I de Besalú i la seva esposa Adelaida. Fou germà del també comte Guillem II de Besalú. Va esdevenir comte a la mort del seu germà Guillem el 1066. Inicialment regí el comtat com a tutor del seu nebot, Bernat, però de fet en fou comte titular entre 1066 i 1085, i finalment, associat a ell entre el 1085 i el 1097. Protegí decididament la reforma de Gregori VII i en fou un dels principals introductors a Catalunya. Així mateix acollí el concili de bisbes que el 1077, reunits a Girona, en foren expulsats per l'arquebisbe de Narbona. Es casà amb la seva cosina Ermengarda d'Empúries, filla de Ponç I d'Empúries i la seva tieta Adelaida de Besalú. D'aquesta unió no hi hagué descendència. El comtat llavors passà al seu nebot Bernat III de Besalú.

Desde el 2014 sabem que Bernat II i Bernat III eren una sola i mateixa persona, fill de Guillem I, germà de Guillem II.


(20000) Varuna

(20000) Varuna és un objecte del cinturó de Kuiper (KBO, "Kuiper Belt Object"). El seu diàmetre està entre els 450 i 1200 km, depenent de si la mesura es fa amb el mètode tèrmic (600+/-150 km) o l'assumpció d'albedo (936+/-238), i es troba a unes 43 ua del Sol. La seva òrbita el classifica dins la categoria dels cubewanos.

Varuna va ser descobert el 28 de novembre del 2000 per R. S. McMillan utilitzant l'Spacewatch Telescope des de l'observatori de Kitt Peak. Se li va donar el nom provisional de "2000 WR106". Aleshores era el KBO més gran que s'havia descobert (excepte si hi considerem també Plutó i Caront). Actualment, hi ha almenys set objectes transneptunians amb un diàmetre major.

De les seves característiques físiques, se sap que la seva superfície és fosca (més fosca que la de Plutó), cosa que segons David Hewitt suggereix que Varuna està pràcticament desproveït de gel. També se n'ha mesurat la densitat i s'ha obtingut el sorprenent valor de 1.000 kg/m³ (la mateixa que l'aigua!) Segons Hewitt, això indica porositat interna.

Segons les normes que dicta la Unió Astronòmica Internacional, els cubewanos han de portar noms de déus de la creació i la resurrecció. El nom Varuna prové de la mitologia vèdica (hindú) i va ser suggerit per M. Sarabhai.


Joan Coscubiela i Conesa

Joan Coscubiela i Conesa (Barcelona, Barcelonès, 1954) és un polític català. Ha estat diputat al Congrés dels Diputats per Iniciativa per Catalunya Verds-Esquerra Unida i Alternativa i adscrit al Grup Parlamentari de L'Esquerra Plural. En les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015, es presentà de número tres a la llista de la circumscripció de Barcelona de la coalició d'esquerres Catalunya Sí que es Pot, on exercirà de portaveu.


Walt Disney

Walter Elias Disney (Chicago, 5 de desembre de 1901 - Los Angeles, 15 de desembre de 1966) va ser un productor, director, guionista i animador estatunidenc. Va ser el fundador, amb el seu germà Roy O. Disney, de The Walt Disney Company, empresa que avui dia té un benefici anual de 9.790 milions de dòlars (2016), i el principal artífex d'un estil inconfusible de pel·lícules de dibuixos animats, com l'Ànec Donald o Mickey Mouse.

Disney va adquirir renom com a productor de cinema, com innovador en el camp de l'animació i com a dissenyador de parcs d'atraccions. Al costat del seu equip va crear alguns dels personatges d'animació més famosos, especialment Mickey Mouse, una caricatura d'un ratolí, a la qual el mateix Disney va posar la seva veu original. Durant la seva extensa i reeixida carrera en el cinema d'animació va ser premiat amb 26 premis Oscar d'un total de 59 nominacions, i va rebre quatre premis honorífics, el que en fa la persona que més premis de l'Acadèmia ha guanyat. També va ser guardonat amb set premis Emmy.

Walt Disney va morir el 15 de desembre de 1966 a causa d'un càncer de pulmó.


Josep Escolà i Segalés

Josep Escolà i Segalés, conegut com "el catedràtic del futbol", (Barcelona 1914 - 1998) fou un futbolista que va destacar per la seva intel·ligència, visió de joc, qualitat i potent xut a porta, a més de la seva noblesa dins el camp.


Eragon

Eragon és una novel·la escrita per Christopher Paolini i és el primer llibre de la trilogia El Llegat ("Inheritance"). Va ser originalment autopublicada per l'autor abans que fos recollit per Alfred A. Knopf i el convertís en un èxit de publicació i un "Bestseller" en el Nova York Times. La seqüela d'Eragon és Eldest, el tercer llibre s'anomena Brisigr i el quart Llegat.


Roma

Roma és la capital i ciutat més poblada d'Itàlia, de la regió del Laci i de la ciutat metropolitana homònima. El 2020 tenia 2.790.712 habitants.

És a la riba del Tíber, a 22 km de la Mar Mediterrània. De vegades se l'anomena la «ciutat eterna» o «ciutat dels set turons» (Aventí, Capitoli, Celi, Esquilí, Palatí, Quirinal i Viminal). És la tercera ciutat més poblada de la Unió Europea. Ocupa una superfície de 1.287,36 km², la més extensa de tot el país i es troba entre les ciutats de més extensió territorial. L'alcaldessa actual des del gener del 2016 és Virginia Raggi, del Moviment 5 Estrelles. Com a capital de la cristiandat, Roma inclou en el seu si la Ciutat del Vaticà, enclavament extraterritorial que inclou la basílica de Sant Pere, així com altres edificis romans. La capital italiana és, per tant, l'única ciutat del món que hostatja un altre estat. A més, és la seu central de l'Organització de les Nacions Unides per a l'Agricultura i l'Alimentació (més coneguda per les seves sigles en anglès, FAO).

Segons la mitologia romana, Roma deu el nom al seu fundador, Ròmul. La data mítica de la seva fundació és el 753 aC, punt de partida del calendari romà, que compta "ab urbe condita" ('des de la fundació de la ciutat'). Aquesta data està confirmada per l'arqueologia i, actualment, els historiadors consideren que efectivament en aquesta data es va dur a terme un reagrupament de diverses tribus a partir del qual es va fundar un primitiu centre urbà. Des d'aquesta ciutat es van estendre els romans i van formar el seu imperi. El centre històric de Roma forma part del Patrimoni Mundial de la Humanitat de la UNESCO.


Tercer Reich

El Tercer Reich és el nom que rep el darrer Imperi Alemany entre el 1933 i 1945, que s'identifica amb el nazisme. La designació de Hitler com canceller (30 de gener de 1933) significà la fi de la República de Weimar i la transformació de l'Estat en línia a les doctrines del nazisme: fi del parlamentarisme, suspensió de garanties i atribució al poder executiu de facultats il·limitades; substitució del sistema federal per una rígida centralització; conversió del partit nacionalsocialista en partit únic i dissolució de les altres organitzacions polítiques i dels sindicats; conversió de la presidència de la república en lideratge d'un nou imperi germànic, etc.


Àlgebra

L'àlgebra és una de les principals branques de les matemàtiques juntament amb la geometria, l'anàlisi i la teoria de nombres. L'àlgebra es pot considerar com una generalització i extensió de l'aritmètica. El terme prové de l'àrab "al-jabr" (الجبر) i significa "restauració", i és part del títol d'un tractat de l'any 830 escrit pel matemàtic persa Muhàmmad ibn Mussa al-Khwarazmí: "Al-Kitab al-muhtasar fi hirab al-jabr wa-l-muqabala" ("Llibre condensat del càlcul per restauració i reducció").
El camp pot dividir-se temptativament en:
* Àlgebra elemental. Això inclou, entre d'altres, l'ús de símbols, conjunts, variables, la definició d'expressions matemàtiques com ara funcions o polinomis i la seva factorització(determinació de les seves arrels). Aquest últim problema, més conegut com a resolució d'equacions polinomials, se sol considerar l'objectiu final de l'àlgebra clàssica, i de fet el teorema fonamental de l'àlgebra en garanteix la factibilitat.
* Àlgebra computacional, on es recullen els algorismes per a la manipulació d'objectes matemàtics.
* Àlgebra abstracta, també anomenada a vegades àlgebra moderna, on es defineixen axiomàticament, entre d'altres, les estructures algebraiques de grup, anell i cos. Inclou, entre altres:
** Àlgebra lineal, on s'estudien les propietats específiques dels espais vectorials (incloent matrius).
** Àlgebra universal, on s'estudien de forma general els sistemes formats per un conjunt i una col·lecció d'operacions sobre ell.
** Geometria algebraica, que combina l'àlgebra abstracta amb la geometria.


Josep Joffre i Plas

Josep Joffre i Plas (Ribesaltes, Rosselló, 12 de gener del 1852 – París, 3 de gener del 1931) fou un militar nord-català de l'exèrcit francès, mariscal de França i especialment famós per les batalles de la I Guerra Mundial i més particularment la Primera Batalla del Marne. La seva popularitat li valgué el sobrenom de "Pare Joffre". En l'exèrcit era vist políticament com d'idees liberals i democràtiques.


Cristòfor Colom

Cristòfor Colom (també Cristòfol Colom en algunes variants de la llengua) (Gènova, 1436/1451 — † Valladolid, 1506) fou un navegant, cartògraf, almirall, virrei i governador general de les Índies al servei dels reis Catòlics, conegut internacionalment amb el cognom llatinitzat de Columbus, o adaptat a les diferents llengües. Va explorar les terres del Carib, amb les quals va establir les rutes marítimes i va obrir el camí a la colonització americana.

Les terres explorades per Colom foren anomenades inicialment "Índies occidentals" o "nou món", fins a l'aparició, l'any 1507, del mapa de Martin Waldseemüller i Matthias Ringmann del taller cartogràfic de Saint-Dié, on es passen a anomenar "Amèrica", en honor d'un altre navegant, Amerigo Vespucci, del qual Waldseemüller havia llegit unes relacions sobre exploracions fetes en aquell continent.

Tot i que possiblement no va ser el primer explorador europeu d'Amèrica, Colom va ser qui va descobrir un nou continent per a Europa i la història, en ser el primer navegant capaç de traçar una ruta d'anada i tornada aprofitant els corrents marins de l'Atlàntic que avui encara s'utilitzen, obrint d'aquesta manera un nou món per a explorar, i explotar, als vells regnes europeus.


Dinamarca

Dinamarca (en danès: "Danmark"), oficialment el Regne de Dinamarca (en danès, "Kongeriget Danmark") és un país escandinau de l'Europa septentrional localitzat a la península de Jutlàndia, i forma una comunitat integrada per tres parts autònomes, la mateixa Dinamarca i els seus dos territoris d'ultramar o territoris dependents, Groenlàndia i les Illes Fèroe. El territori continental limita al sud amb Alemanya, i amb el Mar del Nord a l'oest i el Mar Bàltic a l'est. L'estret de l'Skagerrak, al nord, separa Jutlàndia de Noruega, mentre que, a l'est, el Kattegat, l'Øresund i l'estret de Bornholm separen Dinamarca de Suècia.

Dinamarca és una monarquia constitucional amb un sistema parlamentari de govern. A més del govern federal hi ha governs locals en 98 municipis. Dinamarca és membre de la Unió Europea des de 1973, però no forma part de l'Eurozona, la unió monetària dels estats membres de la Unió que han adoptat l'euro com llur moneda oficial. Dinamarca és membre fundador de l'OTAN.

Dinamarca té una economia capitalista de mercat amb un estat de benestar extens, i ocupa, segons algunes publicacions, el nivell més elevat d'igualtat de la renda del món. Dinamarca és un país ric i modern, amb un dels estàndards de vida més elevats d'Europa. La llengua nacional, el danès, està molt relacionada amb el suec i el noruec, llengües pròpies dels altres països escandinaus amb els quals Dinamarca té enllaços culturals i històrics molt importants. El 82% de la població de Dinamarca, i el 90,3% dels danesos són membres de l'Església luterana. El 9% de la població és estrangera, la gran majoria provinents d'altres països escandinaus.


Euskadi Ta Askatasuna

ETA (Euskadi Ta Askatasuna, "País Basc i Llibertat") fou una organització basca armada i clandestina, la qual es proclamava independentista i socialista que tenia com a objectiu la creació d'un estat basc euskaldun i socialista, independent de l'Estat espanyol i de l'Estat francès, incloent-hi els set territoris bascos històrics (Euskal Herria): tres que pertanyen a l'Estat francès (dins el departament de Pirineus Atlàntics), tres províncies de l'Estat espanyol que formen l'actual País Basc, i la província de Navarra. És considerada terrorista per l'Estat espanyol, per França, per la Unió Europea i pels Estats Units.
ETA ha practicat habitualment el segrest i l'extorsió com a mètodes de finançament i amb finalitats de pressió política. Organitzacions com Amnistia Internacional denuncien anualment les activitats d'ETA en els seus informes, així com algunes actuacions dels cossos policials en la seva tasca de repressió d'aquestes activitats.
Des de la seva fundació, ETA ha matat 817 persones, la majoria militars i membres de cossos policials, però 339 d'elles civils, molts d'ells responsables polítics o càrrecs de partits polítics espanyols.

Tingué un suport popular significatiu durant la dictadura franquista, des del restabliment de la democràcia a Espanya. La majoria dels partits polítics bascos i de la resta de l'Estat han condemnat les accions d'ETA, a excepció de Batasuna, il·legalitzada a l'Estat espanyol, però legal al francès, que considera els atemptats d'ETA conseqüència d'un conflicte entre el poble basc i Espanya. El partit nacionalista d'esquerres Aralar, tot i que no la condemna, rebutja l'activitat d'ETA. El Partit Comunista de les Terres Basques (EHAK), que aparegué al parlament basc a les darreres eleccions autonòmiques amb nou diputats, i Acció Nacionalista Basca, que ostenta nombroses alcaldies i regidors i que assolí un 10% dels vots a les darreres eleccions municipals, partits que han recollit els vots dels votants que votaven pel partit Euskal Herritarrok (Ciutadans Bascos) (anteriorment Herri Batasuna, Unitat Popular) declarat il·legal pels tribunals de justícia espanyols en el procés d'il·legalitzacions de partits, associacions i organitzacions independentistes iniciat amb l'aprovació de la polèmica i discutida "llei de partits". Ni EHAK ni ANB, com nombroses organitzacions polítiques, sindicals i associatives basques tampoc condemnaren els atemptats d'ETA al·legant que "«en aquest moment històric s'ha de superar la dinàmica de condemnes»".

Durant la transició, o reforma política al final del franquisme, tant ETA com el PNB i el conjunt del nacionalisme basc, rebutjaren la Constitució Espanyola, que rebé un suport minoritari al País Basc en el referèndum, per entendre que no reconeixia els drets nacionals bascos. Des d'aleshores, ETA ha fet públiques en diferents ocasions les seves demandes per a una solució pacífica del conflicte, amb l'Alternativa KAS i l'Alternativa Democràtica per a Euskal Herria, que essencialment reclamaven el respecte al dret d'Autodeterminació i la Territorialitat del País Basc.

Al llarg dels trenta anys de règim autonòmic, tot i l'aprovació de l'Estatut d'Autonomia a la Comunitat Autònoma Basca, el moviment independentista del qual ETA forma part ha mantingut el seu suport, fins i tot durant els períodes d'il·legalitzacions de les seves expressions polítiques, amb vots que després serien anul·lats, i s'ha negat a acceptar el marc polític, reclamant un nou marc més enllà de l'autonomia, ja fos en solitari i a vegades també amb altres forces com Eusko Alkartasuna, el sindicat ELA, o el mateix Partit Nacionalista Basc, com passà en el període del Procés de Lizarra-Garazi.

El dia 20 d'octubre de 2011, després de la celebració 3 dies abans de la Conferència Internacional de Pau de Sant Sebastià, ETA va anunciar que aturava definitivament l'activitat armada. L'abril del 2018 va fer públic un comunicat on anunciava la seva dissolució i el "tancament definitiu del seu cicle".


Kicking Bear

Kicking Bear nom donat pels nord-americans al guerrer sioux Mato Wanatarka (1846-1904). Membre de la tribu oglala, lluità amb Bou Assegut a Rosebud i a Little Big Horn el 1876. Aconvertit a la Ghostdance per Wovoka, n'esdevingué apòstol entre els sioux i va convertir Bou Assegut. Detingut el gener del 1891 com a instigador pels fets de Wounded Knee del 1890, fou traslladat a Dakota del Sud el 1892.


Federació Catalana de Korfbal

La Federació Catalana de Korfbal és la federació que regeix la pràctica del korfbal a Catalunya. Actualment organitza la Lliga Catalana de Korfbal i la Copa Catalunya de Korfbal. També participa a través de les seleccions a les competicions internacionals de corfbol. Forma part de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya.


Práxedes Mateo Sagasta

Práxedes Mateo Sagasta Escolar (Torrecilla en Cameros, La Rioja, 21 de juliol de 1825 - Madrid, 5 de gener de 1903) va ser un enginyer de camins i polític espanyol, membre del Partit Liberal, President del consell de Ministres (1871-1872) i President del Govern d'Espanya (1874-1874, 1881-1883, 1892-1895, 1897-1899 i 1902-1902) i reconegut orador.


La Coordinadora d'Estudiants dels Països Catalans (CEPC) fou una organització estudiantil sorgida l'1 de maig de 1999 de la fusió del Bloc d'Estudiants Independentistes (BEI), de Catalunya i les Illes Balears; l'Assemblea d'Estudiants Nacionalistes (AEN), del País Valencià; l'Associació Catalana d'Estudiants (ACE), de la Catalunya Nord i el Col·lectiu Universitari Andreu Nin (CUAN), de la Universitat Rovira i Virgili.

El dia 1 de maig de 2006 es va fusionar amb Alternativa Estel per a crear el Sindicat d'Estudiants dels Països Catalans.

Els seus objectius eren la construcció d'un ensenyament públic, català, popular, de qualitat i antipatriarcal-no sexista. S'organitzaven en nuclis i assemblees territorials de forma assembleària i publicaven l'Estaca.


Gökırmak

El riu Gökırmak o Gök (antigament Amneius, Amnia o Amnias) és un riu afluent esquerre del riu Kızılırmak, al nord de Turquia.

Gökırmak significa "riu blau". Flueix en direcció predominant cap a l’est a través de les províncies de Kastamonu i Sinope. El Gökırmak discorre entre les serralades Küre Dağları al nord i Ilgaz Dağları al sud. Passa per les ciutats de Kastamonu i Taşköprü. A l'est de Durağan, el Gökırmak desemboca finalment al Kızılırmak per sota de la presa de Boyabat. El Gökırmak té una longitud de 221 km.


Coronela de Barcelona

La Coronela era la força armada del municipi de Barcelona, amb finalitats defensives. Formada en bona part per artistes i menestrals dels gremis de la ciutat, s'organitzava en companyies, sota el comandament del conseller en cap del Consell de Cent de la ciutat, encarregada de la defensa de la ciutat amb el privilegi militar de custodiar els portals i muralles fins al 1714, quan fou desarmada i abolida després del darrer setge de la guerra de Successió espanyola, passant a partir llavors a estar custodiats per l'exèrcit reial.

Amb el nom de Coronela es denominaven les milícies urbanes de les principals ciutats de Catalunya durant l'edat moderna: Coronela de Barcelona, Coronela de Lleida, Coronela de Tortosa, Coronela de Tarragona o Coronela de Manresa, ciutats que a l'empara de les Constitucions Catalanes gaudien d'autonomia per armar i defensar-se en cas d'agressió. Estaven formades per ciutadans militaritzats dels gremis d'Oficis.


Klaipėda

Klaipėda (en alemany "Memel" o "Memelburg"; en polonès: "Kłajpeda"), coneguda històricament com a Memel pel seus lligams històrics amb Alemanya fins a la II Guerra Mundial, és una ciutat de Lituània situada a la costa de la Mar Bàltica i a la desembocadura del Riu Neman i a l'entrada de la llacuna de Curlàndia. És la tercera ciutat del país després de Kaunas i de Vílnius i capital Comtat de Klaipėda i l'única ciutat de Lituània que disposa d'un port en el Mar Bàltic.

Té uns 194.400 habitants (2002), dels 202.900 que tenia el 1989. En l'actualitat, Klaipeda és un port de ferris amb connexions amb Suècia, Dinamarca i Alemanya.

La ciutat té una complexa història causada en gran manera perquè és un dels pocs ports de l'Europa septentrional lliure de gel i després perquè ha estat a cavall de Lituània, Polònia i Alemanya.


Núria Llagostera i Vives

Núria Llagostera i Vives (Palma, 16 de maig de 1980) és una tennista professional mallorquina, però actualment resideix a Barcelona.

La seva màxima posició WTA fou la 35a (6 de juny del 2005). Individualment ha guanyat dos torneigs: Rabat (2005) i Bogotà (2008). La seva trajectòria de dobles ha estat més reeixida amb un total de 16 títols. La majoria d'èxits els ha aconseguit fent parella amb María José Martínez Sánchez i, especialment durant la temporada 2009, amb set títols entre els quals la Copa Masters femenina.

Gràcies als seus bons resultats esportius, el 2009 el conseller d'Esports i Joventut del Govern de les Illes Balears, Mateu Cañellas, signà un contracte de patrocini entre la Fundació Illesport i Núria Llagostera, corresponent a la temporada 2009.


Ball Pla d'Olot

El Ball Pla d'Olot és una dansa tradicional catalana pròpia de la ciutat d'Olot, i es balla per la Festa Major de la ciutat, les Festes del Tura. Pertany a la família de l'anomenat ball pla, que és un dels estils de dansa popular més estesos a Catalunya i considerada ball nacional català. Tots ells tenen en comú que són balls senzills i oberts, amb un caire elegant, realitzats en parella seguint una música en compàs ternari. L'estructura d'aquestes danses comença amb un passeig i posteriorment s'hi intercalen unes variacions.

La dansa, tot i el seu origen popular, també figura en els repertoris dels esbarts dansaires d'arreu de Catalunya. Es tracta, a més, d'una peça amb una importància històrica, ja que va ser una de les 6 coreografies que es van interpretarlal Teatre Principal de Vic el juliol de 1902 en la primera actuació de l'Esbart de Dansaires de Vic, el primer esbart de la història.


Luigi Mari

Luigi Mari (Màntua, 17 de febrer de 1781 – abans del 2 de març de 1839) fou un tenor italià que va crear el paper principal a "Aureliano in Palmira" de Rossini al Teatro alla Scala de Milà el 26 de desembre de 1813.


Tour du Mont Blanc

La Visita du Mont Blanc o TMB és una de les rutes de tresca de llarg recorregut més populars d'Europa. Té una distància d'uns 170 km de distància amb 10 km de desnivell travessant Suïssa, Itàlia i França. Per completar la ruta es tarden uns 11 dies. La ruta del Tour du Mont Blanc s'utilitza anualment per una ultramató: l'Ultra-Trail du Mont-Blanc. El guanyador sol recórrer els més de 150 km en poc més de 20 hores.


Juan Bautista Topete y Viaña

Juan Bautista Topete y Viaña (Cartagena, 1784 – Madrid, 23 de desembre de 1847) va ser un marí i militar espanyol, cap d'esquadra de la Reial Armada Espanyola.


Ingilois

Ingilois o Ingiloys (Hers) (Georgià: ინგილოები/ჰერები) és un grup ètnic d'ascendència georgiana, que viu al nord-oest de l'Azerbaidjan. Els ingiloys o ingilois parlen el dialecte ingiloy del georgià.

Brockhaus i el Diccionari Enciclopèdic Efron indiquen que Ingiloys és un nom alternatiu a georgià musulmà (o més exactament georgià de religió musulmana o que viu entre musulmans). Per religió els ingiloys estan dividits en cristians i musulmans xiïtes. La majoria dels musulmans ingiloys viuen a la regió (Raió) de Zaqatala (Aliabad i Mosul) i raió de Balakan (İtitala) i els cristians ingiloys al raió de Qakh (Qax İngiloy, Böyük Alatəmir, Qaxbaş, Əlibəyli, Emşəbaş, Zəyəm, Xələftala, Qarameşə, Qımır). Eren part de la població de l'antic sultanat d'Elisu i de les comunitats de Djari-Balakan (Djaro-Belokani)s.

Arran d'activitats missioneres de la Societat de Restauració del Cristianisme ortodox, una part dels ingiloys es va convertir al cristianisme el 1860, creant 12 laicitats però el 1863, 9 d'elles es van reconvertir al Islam. Els conversos i la minoria cristiana ja existent constitueixen no obstant una petita minoria dels ingiloys. El 1892 un grup de 62 es va convertir al cristianisme.


(957) Camelia

(957) Camelia és un asteroide del cinturó principal descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth en 1921 des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Heidelberg, Alemanya.

Deu el seu nom a la camèlia, una planta de la família Theaceae.

S'estima que té un diàmetre de 73,73 ± 1,5 km. La seva distància mínima d'intersecció de l'òrbita terrestre és d' 1,71321 UA. El seu TJ és de 3,226.

Les observacions fotomètriques recollides d'aquest asteroide mostren un període de rotació de 150 hores, amb una variació de lluentor de 9,9 de magnitud absoluta.